441 
haren kan sannolikt icke få framgång i Sverige på de trakter, 
hvarest räf finnes, om ej denne först blifver utrotad. Att man 
förr uppgifvit, att den tyske haren skulle hafva ett snabbare lopp 
än nordharen, beror säkerligen på ett misstag. 
Underslägtet Oryctolagus. 
Se of van pag. 417! 
3. Lepus cuniculus, Linné. 
Kaninen. 
Öronen äro kortare änhufvudet, och utan svart spets, endast kanten af 
dem är svartaktig. Svansen är ofvan svartaktig, och under hvit, och dess 
längd unge/är lika med V4 af hufvudets. Bakfötterna äro kortare än hos 
föregående. Vilda kaninens färg är å öfre kroppsdelarne gulbrunaktigt grå, 
framtill med mera inblandning af rödgult, och på kroppssidorna och yttre 
sidan af låren hvitgrå med rostgul anstrykning. Strupen bröstet och buken 
äro hvita, och framhalsen rostgulaktigt grå. Bottenfällen är svartaktigt 
blågrå. Hufvudet är rödgulaktigt grått, ljusare på sidorna, med en hvit- 
aktig ring omkring ögonen. Öronen äro gråbrunaktiga. Öfre halsen och 
nacken äro roströda. Vinterdrägten är något ljusare *) — Kroppslängden 
från nosspetsen till svansroten omkring 14 tum, eller 420 mill. 
Craniet kännes strax från det af föregående arter genom den mycket 
smalare nosen (så att näsbenens bredd vid basen innehålles 2Y2 gånger eller 
mera i deras längd), och genom den särdeles smala bakre näsöppningen^ 
hvars bredd ej är större än de mellersta kindtändernas bredd. Craniets af 
ett äldre individ längd 3 Vi o t. eller 93 mill. Det är smalare än hos före- 
gående, och dess bredd öfver midten af pastorbitalutskotten är ej fullt 7io 
t. eller 23 mill, och innehålles således 4 gånger i dess längd. Postorbital- 
utskotten äro mindre utstående baktill, ehuru der skilda från pannbenen. 
Tänderna likna i det närmaste dem af nordharen, men den l:sta kind- 
tanden i öfverkäken har 4 tydliga ingående emaljbugter, nemligen 1 i den 
inre, och 3:ne i den främre kanten. 
Kaninen förekommer hos oss nästan endast i tamt tillstånd. Uti tidn. 
Nya Dagligt Allehanda 1870 N:o 292 omtalas, att ett godt förråd af kaniner 
förefinnes på Hallands Väderö, sannolikt der utplanterade. Af tama kaniner 
förefinnas flera varieteter såväl i anseende till färgen som till hårfällens 
större och mindre yf vighet och finhet m. m. Såsom vild lär den ursprungligen 
tillhöra det sydligare Europa , ehuru Kutimeyer i Schweitz har funnit fossila 
ben af den från den postpliocena perioden. I Tyskland öfver allt, och på ett 
och annat ställe i Danmark förefinnes den förvildad. Han lefver i af honom 
sjelf gräfda underjordiska gångar och hålor, och lemnar dessa merendels endast 
under aftnarneoch nätterna. Den är mera ilsken än hararne, och hanarne 
leverera hvarandra icke sällan blodiga strider, som sluta med enderas död. 
1) Färgen är här angifven efter den beskrifning, som Blasius lemnat. 
29* 
