m 
2:ne äfven vår fauna. Fossila lemningar af arter hörande till 
detsamma, t. ex. af de 2me till vår fanua hörande arterna, 
hafva i England och Frankrike blifvit funna i bengrottor till- 
samman med ben af utdöda rofdjur, t. ex af Hycena spelcea; och 
och de ådagalägga således, att denna grupp är af ganska hög 
ålder, och utsträcker sin tillvaro åtminstone till slutet af tertiär- 
formationen. 
De till detta underslägte hörande rofdjuren äro i allmänhet 
de minsta af alla, men de äro, oaktadt sin ringa storlek, i hög 
grad rofgiriga och blodtörstiga, och på grund af deras utomor- 
dentliga vighet och proportionsvis ovanliga styrka och djerfhet 
kunna de öfverväldiga djur, som äro mycket större än de. De 
förstå nemligen att anfalla deras rof på de ömtåligaste stäl- 
lena,' t. ex. strupen och nacken. Sedan de der bitit sig fast, 
släppa de icke sitt tag förr än de af bitit blodkärlen och ner- 
verna, och sugit blodet. Deras ringa storlek och mycket smärta 
kropp gifva dem förmågan att uppsöka sina rof inuti små hål 
och underjordiska gängar. Ehuru de kunna klättra, äro de 
dock icke kände för någon utmärktare förmåga i detta afseende. 
De vistas i hål i murar, gärdesgårdar, bland stenras och i klipp- 
väggar, eller underjorden, mera sällan i hål i träd. Liksom de 
andra rofdjuren, äro de mest i rörelse under aftnarne och nät- 
terna, för att söka sitt rof, ehuru man någon gång under da- 
garne kan få nöjet att iakttaga deras lifliga och viga rörelser. 
I allmänhet blifva' de lätt tama. 
1. Mustela erminea, Ltnné. 
Hermelinen , Veslan eller Lehatten 
Svansen utan håren är längre än hufvudet, oeh i spetsen 
med en svart hårpensel, som hos de fidlvuxna är stor. — Å 
craniet innehålles bredden af hidla ossca vid haJcre kanten af 
yttre öronÖppningen ungefär 1-/.^ gånger i densammas längd. Fo- 
ramina incisiva äro aftångt ovala. Hos det fidlvuxna djuret är 
hjernsMlens största bredd mindre än af ståndet mellan fram- 
kanten af mellanJcäksbenen oeh processus postglenoideus. 
Mustela Ei'minea, Linné: Fauna Svecica, edit. 2:da, pag. 6. — 1761. 
„ „ A. J. Retzius: Faunse Suecicae pars l:ma pag. 21. 
— 1800. Senior et major. 
1) I Norge benämnes den BösJcatt. 
