546 
de andra. Hörntänderna hafva ofta likadana kanter, som de i 
öfverkäken. Kiudtandraden är å midten utbiigtad. Af de 4 
mellantänderna är den l:sta ungefär hälften sä stor som den 
2:dra, och de öfriga tilltaga i ungefär samrna progression fram- 
ifrån bakåt. Den bakersta har en temligen skarp kant fram- och 
baktill å kronans midtelspets, och dess bakersta afsats är tyå- 
lig, men dess främsta otydlig. Denna tand och roftanden äro 
tjocka, liksom de i öfverkäken. Koftanden har 3;ne flikar, och 
saknar knöl innanför den mellersta. Ehuru dessa flikar äro lika 
tjocka, som de å öfre roftanden, äro dock deras kanter något 
skarpare än de på denna sednare. Knöltanden är ungefär lika 
hög, som roftandens bakersta flik. 
Jerfven tillhör de nordligare delarne af Gamla och Nya 
Verlden. Inom Sverige tillhör han företrädesvis fjelltrakterna i 
Norrland och Lappland , ehuru han ännu , fastän mera sällan , 
förekommer i norra Wermlaud och Dalarne, och t. o. m. någon 
gång tillfälligtvis visar sig i Gestrikland, Upland, Söderman- 
lands och Göteborgs län. Enligt framl. Hofjägm. Herm. Falck') 
förefanns jerfven ännu 1832 i hela Wermland; men enligt oss 
benäget lemnad uppgift af Medic. Cand. K. Linroth förekommer 
han der numera sällan och endast i norra Wermland, och den 
i Svenska Jägareförbundets Nya Tidskrift, 2:dra årgången (1864), 
pag. 80 meddelade jagtstatistiken innehåller, att inom Werm- 
lands län intet prsemium för någon derstädes dödad jerf blifvit 
utbetaldt under åren 1846—1860. Enligt samma statistik är det 
ungefär samma förhållanåe inom Stora Kopparbergs län. Samma 
statistik i nämnde Tidskrifts femte årgång (1867) pag. 185, 
innehåller, att inom Göteborgs län 2:ne jerfvar blifvit dödade 
under åren 1861 — 1865. Uti Tidskr. för Jägare och Naturfor- 
skare 1832, pag. 282 omnämnes, att C. Beckfriis iakttagit jerf- 
ven i Södermanland vid egendomen Fiholmen, der den hade 
gjort besök i en varggrop, och förtärt ett lår af en deruti fån- 
gad och död varg, och sedermera klättrat upp ur varggropen ^ 
oaktadt denna rundtomkring var försedd med liar. Dessa 2me 
sistnämnda localerna äro, såvidt vi hafva oss bekant, de mest 
sydliga, der jerfven hos oss blifvit anträfl^ad ''^). Uti Upland har, 
1) Tidskr. för Jägare och Naturforskare 1832, pag. 282. 
2) Såvidt vi hafva oss bekant , hafva aldrig några subfossila ben af den 
bUfvit funna i södra Sverige; ocL han synes derföre vara en norrifrån hit 
invandrad djurart. 
