559 
stor, som längden af roftandens krona. Den företer en inre och 
en yttre afdelniug, åtskilda genom en långsgående grop. Hvar- 
dera af dessa afdelningar har 2:ne mer eller mindre trubbiga 
knölar; och den långsgäende gropen bildar i tandens bakre kant 
en ingående bugt. — Underkäken: 2:dra paret af framtän- 
derna äro ställde något längre tillbaka än de andra. Af de 3:ne 
mellantänderna å hvardera sidan är äfven den l:sta helt och 
hållet synlig utifrån, och denna är icke hälften mindre än den 
2:dra, som äfvenledes icke är hälften mindre än den 3:dje. Kof- 
tanden har innanför sin mellersta flik en hög och spetsig knöl 
eller tagg , som dock är lägre än nämnde flik ; och dess bakersta 
flik eller afsats har eggen delad genom en inskärning. Denna 
tand har kronan ungefär så lång som kronorna af de båda bakre 
mellantänderna tillsamman. Knöltanden, som har en otydlig 
transversell midtelrygg, är nästan lika hög, som roftandens 
bakersta afsats. 
Uttern förekommer allmän ehuru fåtalig både vid färska 
vatten och vid hafsstränderna från de sydligaste till de nord- 
ligaste delarne af Sverige och Norge, såväl i skogstrakter som 
på de skoglösa slätterna, och såväl i bergstrakter som på låg- 
landet. Talrikast torde han vara vid de bergiga hafskusterna 
på vissa ställen , hvarest finnes god tillgång på fisk , och hvarest 
remnor och hål i klippväggar och under större stenar lemna 
honom passande gömställen. Inuti landet håller han sig isynner- 
het gerna vid floder och bäckar, hvarest finnes tillgång på lax 
och foreller. Dessutom förefinnes uttern i nästan hela Europa 
till och med Italien och Grekland, och utom Europa förekom- 
mer den, enligt Pallas och J. F. Brandt, i mellersta Asien och 
i hela Sibirien ända till och med Kamtschatka och kusten af 
Ochotska Hafvet, och mot norden så långt skog växer. Enligt 
V. Fatio uppstiger den på Alperna till en höjd af omkring 8000 
fot öfver hafvet. De uttrar, som förekomma på Himalaya, i 
Indien och i China, anses af J. E. Gray för att vara till arten 
skiljaktiga från vår. 
Uttern, liksom de fleste andra rofdjuren, ligger merendels 
dold under dagen , och är i rörelse under aftnarne och nätterna, 
för att söka sin föda, m. m. Inuti landet har han företrädesvis 
sitt tillhåll vid strömmar, bäckar och sjöar uti hål under träd- 
rötter eller under öfverhängande strandbräddar o. d. , och vi hafva 
iakttagit, att uttern på sådana ställen gräfver sig gångar och 
