, 560 
hålor i jorden , jerate det haii begagnar dem, som genom vattnets 
undansköljning af jord och sand åstadkommits. Utom vid par- 
ningstiden, eller då honan är i sällskap med ungarnej, träffas 
uttern merendels ensam. Han är i allmänhet mycket skygg 
och försigtig, och flyr undan med största skyndsamhet så snart 
han märker sig vara upptäckt, och man får derföre sällan se 
honom. På större stenar i de strömmar, der han uppehåller 
sig, brukar han lägga sin träck, och derpå kan man då lätt 
märka hans dervaro. Då han icke kan undkomma, och blir 
hårdt ansatt, försvarar han sig med starka bett, som äro far- 
liga både för jägare och jagthundar, på hvilka sednare han 
ofta afbiter benen och icke gerna släpper sitt en gång er- 
hållna tag. Utterns hela byggnad utvisar, att han företrädesvis 
är bestämd till att röra sig i vattnet, ehuru hans simhinnor 
icke äro af någon särdeles stor utbildning. Också simmar och 
dyker han med största skicklighet och snabbhet, och skall t. o. m- 
häruti öfverträffa bäfvern; men det är dock antagligt, att han 
deri icke kan täfla med sälarne , hvars kroppsbyggnad mera ute- 
slutande och följaktligen mera fuUändadt är beräknad för vattnet. 
Uttern är derjemte byggd för att kunna röra sig på land, och 
han kan der springa temligen fort, och t. o. m. till en ringare 
grad klättra. Hans rörelser på land äro emellertid något otymp- 
liga, och han upphinnes der lätt af en karl. Liksom de före- 
gående vesledjuren, är han vig och böjlig i sina rörelser, och 
kan derföre i vattnet röra sig med största lätthet i alla rikt- 
ningar. Den snabbhet , som han i vattnet utvecklar, måste emel- 
lertid vara ganska stor, då han der kan upphinna och fånga de 
snabbaste fiskar, såsom t. ex. laxen. Man kan vanligen se hans 
framskridande i vattnet under ytan på den linia af luftblåsor, 
som uppstiga till denna sednare , efterhand som han framgår, och 
derjemte på den kilformiga figur, som bildas af vattnets krus- 
ning i ytan, då han framskrider nära under denna. Under hans 
dykning är hans hårfäll, liksom fjäderbetäckningen på dykande 
foglar, fullsatt af luftperlor, men enligt sednare iakttagelser skall 
han derunder icke utveckla någon i mörkret synlig electricitet^), 
såsom man förut någon gång påstått. Då han går på landet 
eller isen , sker det med till dels krälande rörelser, pä grund af 
extremiteternas korthet , och i snön lemnar den släpande svansen 
märke efter sig. Då han springer fortare, tager han längre 
1) Sv. Jäg.förb:s Nya Tidskr. 8:de arg. (1870), pag. 32. 
