561 
språng med böjd rygg ("skjuter rygg") och sätter alla fyra föt- 
terna tätt intill hvarandra. Utterns föda består förnämligast af 
fisk, men derjemte förtär han kräftor, grodor, smärre däggdjur 
isynnerhet sådana, som han träffar vid eller i vattnet, och foglar' 
af hvilka dock företrädesvis ungar af vattenfoglar, m. m. d] 
Större fiskar och andra djur förtär han ofvan vattnet, smärre 
slukar han deremot i detsamma. För att söka andra localer, der 
tillgång på passande födoämnen förefinnes, lemnar han stundom 
sin vanliga vistelseort, och kan då ibland företaga ganska långa 
vandringar. 
Ehuru uttern af naturen är vild och skygg, blir han fort 
och lätt tam. Om han såsom ung fångas, blir han genom mild 
och vänlig behandling inom kort så tam, att han följer sin egare 
såsom en hund Vi hafva en gång i Skåne sett en i början 
af vintern vid hafvet fångad ungefär halfvuxen unge af uttern, 
som redan dagen efter den, då han blifvit tagen, var så tam, 
att han stilla och fredlig låg på sin egares knä och vid hans 
barm. Prof. J. E. Areschoug härstädes har å en dylik vid hafvet 
fångad utterunge i detta afseende gjort några intressanta iakt- 
tagelser, hvilka han godhetsfullt meddelat oss, och som äro af 
följande lydelse: "En dag i slutet af Mars månad 1841 in- 
köptes på förmiddagen en mer än halfvuxen utter, som före- 
gående dags afton hade blifvit fångad i trakten af Göteborg. 
Djuret befann sig i en korg , öfverdragen med nät , samt gjorde 
hvarje gång, man närmade sig korgen, ett hopp upp mot nätet 
och lät derjemte höra ett hväsande läte. Man förmodade detta 
beteende vara ett tecken till ondska, men fann, sedan djuret 
fått föda, som begärligt förtärdes, att det endast var ett sätt 
att uttrycka längtan efter denna sednare; ty den lilla vackra 
uttern var numera ytterst spak, lät smeka, och slutligen lyfta 
sig ur korgen. Utsläppt ur denna sednare, nosade han först på 
alla de kringståendes fötter, spatserade kring på rummets golf, 
men lät sig både smekas och tagas när man behagade, utan 
ringaste begär att undfly. Inom 2 timmar lydde han namnet 
Lutra, begaf sig till den, som ropade detta namn, och gjorde 
åtbörd att locka honom till sig. Då egaren strax på eftermid- 
dagen lade sig att hvila på soffan, ropande "Lutra", framkom 
uttern genast, ställde sig på bakbenen, och försökte hjelpa sig 
1) Det är anmärkningsvärdt , att en del andra vattnet tillhörande dägg- 
djui-, ncmligen sälarne, på samma sätt med lätthet blifva tama. 
