578 
Gräflingen ar ett trögt djur, som till följe af sina korta, 
tjocka och plantigrada extremiteter och sin klumpiga kroppsform 
icke äger förmågan af ett snabbt lopp, och icke eller i ringa 
grad förmågan att klättra, men desto mera den att gräfva. 
Under dagen ligger han merendels dold i sitt underjordiska bo 
eller ide. Han är mycket skygg och lörsigtig, men det händer 
dock stundom att han under dagen ligger utanför ingången till 
sitt bo, för att sola sig. Då han blir anfallen, är han modig 
och ilsken, och hans bett äro fruktansvärda. Hans tjocka hud^ 
och det underliggande fettlagret lemna honom ett godt skydd 
emot hundars bett , och hans starka käkar och långa och spetsiga 
hörntänder göra honom farlig för både jägare och hundar. Af 
hans sinnen äro hörseln och lukten mera utbildade än synen. 
Han söker i allmänhet bergstrakter och branta backsluttningar, 
isynnerhet sådana som äro skogbevuxna , der han har tillfälle att 
gräfva sina bon så, att de med svårighet kunna åtkommas. Han 
väljer äfven gerna sådana trakter, som icke äro mycket långt 
aiiägsna från odlade fält. Det händer någon gång, att han till- 
reder sitt bo i hål i stenmurar. I bergstrakter gräfver han gerna 
så kallade "gryt", eller hålor som skyddas af ofvanliggande 
klippor eller stenar. Dessa bon hafva flera (vanligen 4 — 8) in- 
gångar, och hufvudingängen vetter merendels åt söder. De äro 
mer eller mindre djupa och stora, och gångarne äro ofta ganska 
långa, 10—15 alnar, och i grannskapet af den hufvudsakliga 
kulan finnas ofta andra mindre. Boet hålles i allmänhet rent 
från träck o. d. Enligt C. U. Ekström , som om dessa djur lemnat 
de utförligaste, på egna iakttagelser grundade uppgifterna^) hos 
oss, hafva de 2:ne slag af bon eller "lyor", nemligen vinterlyor 
och sommarlyor ^ hvilka hafva sitt läge i samma trakt. De förra 
äro större, samt gräfda djupare ned i jorden, 5 å 6 fot eller 
mera, så att kälen icke kan nå dem. Båda, men isynnerhet de 
förra, äro bäddade med torrt gräs, mossa, löf, ormbunkar, m.m. 
Flera familjer hafva ofta sina vinterlyor intill hvarandra, så att 
de bilda en slags koloni; men sommarlyorna bebos merendels 
endast af enstaka honor, eller af honor med ungar. Såsom namnet 
utvisar, är det förra slaget af lyor beräknadt för vintern, och 
gräflingen tillbringar denna årstid uti dem uti en vintersömn, 
som dock hvarken är djup eller fullständig, emedan man gjort 
1) Gräfsvins-jagt, i Tidskr. för Jägare och Naturforskare, 1833, pag. 599, 
