591 
hos den gamle cf nästan är försvunnen. Hos 9 är hälen mera 
tydlig. Hos mycket gamla hundar är denna häl stundom äfven 
afnött. Koftandens longitudinella diameter är hos den gamle ^ 
7io t. eller 27 mill. samt ungefär lika stor som den af båda 
knöltänderna tillsamman. — Underkäken: Hörntandens längd 
utom alveolen hos den g. 7io ^^"^ 27 mill. och dess longi- 
tudinella diameter vid alveolen ^7>o ^- koftandens 
longitud. diameter hos densamme är ^Vao ^Her 29 mill. , och i 
denna innehålles den af de båda knöltänderna omkring 1 gånger. 
De uppgifter om vargens förekomst hos oss, som Olaus 
Magnus omkring medlet af 16:de seklet (Histor. Gent. septemtr. 
1555), och Linné redan i l:sta upplagan af Fauna Svecica, tr. 
1746, lemnat, utvisa, att, vargen härstädes äfven i äldre tid 
varit periodisk uti sitt mer eller mindre talrika uppträdande. 
På Olai Magni tid förekom han här så talrik, att det under 
sträng vinter stundom hände, att vargarne hoptaL kommo an- 
löpande från alla håll, för att anfalla både de åkande och deras 
hästar Hvad Linné yttrar å anförda stället ("ante 26 annos 
rarius animal in Suecia") antyder deremot, att vargen före 1720 
hos oss varit sällsynt. Då dessa båda uppgifter sammanställas, 
är det tydligt, att det efter Olai Magni tid här inträdt en pe- 
riod, under hvilken mängden af vargar till den grad aftagit, att 
de slutligen under början af Linnés tid blifvit mycket fåtaliga. 
Att de efter 1720 började visa sig i Sverige i någon mängd, 
föranleder den förmodan, att Carl XILtes olyckliga fälttåg i 
Norge bidragit till att locka vargarne ned till de bebodda trakterna 
af Sverige, liksom det, enligt Pontoppidan, föranledt deras upp- 
trädande i Norge vester om iQellryggen. De skulle således förut 
endast eller ock för det mesta hafva haft sina tillhåll på eller 
vid fjellryggen. Den under de sednare åren af innevarande tid 
vunna erfarenheten gifver vid handen, att vi för närvarande äro 
i en period för vargens försvinnande eller aftagande hos oss. 
Han tyckes för det närvarande endast i Norrland och Lappland 
hafva en allmännare förekomst. I de mellersta delarne af lan- 
det , och ännu mera i de sydliga , visar han sig sällan , och har 
t. 0. m. på vissa trakter helt och hållet försvunnit. Till och 
med i Öster-Dalarne och i Gestrikland är han sällsynt , och skall 
i sistnämnda provins icke hafva något stamhåll, enligt Sv. Jäg. - 
1) Se för öfrigt hvad härom anföres i Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra 
uppl., pag. 222. 
