593 
åren erhållits inom Skåne. För omkring 30 år sedan förekommo 
vargar icke sällan under vintren t. o. m. i de mellersta delarne 
af Skåne, i de vidsträckta och då ännu ganska ödsliga skogs- 
trakterna omkring gränsen mellan Gärds och Frosta härader. 
Vi hafva i dessa trakter under spårsnö-jagt haft tillfälle att 
iakttaga, huruledes varg förföljt rådjur långa sträckor. I samma 
trakt har den "bondj ägare", hvarom Prof. F. Wahlgren yttrar 
sig i 27:de årg. (1870) af Öfversigt af K. Vetensk.Akad:s För- 
handl. pag. 539, enligt hvad der uppgifves och enligt hvad vi 
hört nämnde jägare sjelf berätta , skjutit 3:ne vargar för omkring 
30—40 år sedan. Dessa trakter med omvexlande skogar och 
ofruktbara betesmarker, bevuxna med enbuskar och ljung, äro 
sammanhängande med andra dylika trakter i mellersta Skåne, 
i Hörs och Hallaryds socknar, hvarest, enligt S. Nilsson^), 
vargar för omkring 25—30 år sedan då och då förekommo både 
under vintren och sommaren, och hvarifrån de stundom under 
stränga vintrar ströfvade ut på Skånes slättbygd. Detta var 
vargens sydligaste tillhåll i Sverige under sednare tiden. Ett af 
Prof. F. Wahlgren (anf. st.) beskrifvet skelett af en ung varg^ 
som blifvit funnet uti en mergelgraf vid Köpinge i trakten af 
Ystad, bevisar, att vargen under en långt aflägsen tidsperiod 
haft sitt tillhåll äfven i de sydligaste delarne af Skåne. 
Enligt de underrättelser, som E. Collett meddelat ^) , har 
vargens mer eller mindre talrika förekomst inom Norge äfven 
varit periodisk , samt öfverensstämmande med den inom Sverige, 
då derifrån undantages Finmarken, uti hvilken landsdel denna 
periodicitet varit mindre märkbar. Liksom i Sverige, har var- 
gens förekomst under den sednare tiden i Norge varit i starkt 
aftagande, så att under 1860-talet nästan alla inre distrikt söder 
om TrondhjemsQorden blifvit qvitt detta djur, och så att det 
under de sista åren varit svårt att inom stora landsträckor er- 
hålla ett enda säkert bevis på dess dervaro. Collett tror sig 
emellertid hafva skäl till det antagandet, att vargens aftagande 
inom Norge under de sista årtiondena redan kulminerat , och att 
man inom kortare eller längre tid åter kommer att få en ny 
period af vargens förökande och utbredning, på samma sätt som 
förr, och i följe dermed en ny ogynsam period för det vildbråd, 
som tjenar vargen till rof. För vår del kunna vi icke finna, att 
1) Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl., pag. 223. 
2) Svenska Jägareförb:s Nya Tidskr. 9:de årg. (1871), pag. 206. 
