606 
nietapophyserna på 3:clje— 7:de D:o. Bröst- och ländkotorna äro 
af samma antal som hos vargen och hunden, och deras meta- 
och anapophyser förete samma förhållande , som hos dem. Kors- 
benskotorna äro, äfvenledes såsom hos dem, 3;ne till antalet. 
Svanskotorna äro 21. 
Extremitet erna : Skulderbladet, som är 2 7io ^- eller 87 
mill. långt, har metacromialutskottet något tydligare och mera 
tillspetsadt än hos vargen. Öfverarmbenet äfvensom underarmens 
ben äro långa och spensliga, jemförda med dennes. Det förra 
är 4 Vi o eller 132 mill. långt, och dess crista deltoidca ex- 
terna sträcker sig icke tydligen ned till benets midt. Armbag- 
benet är 5 t. eller 150 mill. långt. 3:dje mellanhandbenet är 
1 7io eller 41 mill. långt. Lårbenet äfvensom underbenet äro 
äfvenledes jemförelsevis spensligare och något längre än hos 
vargen. Det förra är 4 7io t- eller 144 mill. långt; och sken- 
benet 5 t. eller 150 mill. D:o. 2:dra mellanfotbenet är 27io '.t. 
eller 69 mill. D:o. 
Eäfven förekommer allmän inom Sverige och Norge från 
dessa länders sydligaste delar till Finmarken. Dessutom sträcker 
sig hans geografiska utbredning till hela Europa , en stor del af 
Asien, från Ural till Ochotska Hafvet med inbegrepp af Kamt- 
schatka, samt från Himalaya till Ishafvet (J. F. Brandt), och 
till Algeriet i norra Afrika (J. A. Wagner). Den sistnämnde 
författaren har ansett, att den Nordamerikanske Canis fulvus 
Desm. endast är en varietet af samma art, och i så fall skulle 
den äfven förekomma i en stor del af Norra Amerika, men Sp. 
Baird och J. E. Gray antaga dem för skilda arter, och den förre 
anför några skiljaktigheter dem emellan — hvaribland den, att 
den Europeiske räfven har längre nos — hvilka tyckas utvisa 
riktigheten af denna åsigt. 
Eäfven söker diverse olika ställen till sina vistelseorter : än 
skogiga och bergiga, och än skoglösa och jämna trakter. Dock 
tyckes han företrädesvis gerna välja sådana bebodda trakter, der 
mindre skogar omvexla med öppna fält och slätter, och hvarest 
han kan finna en rikligare tillgång på födoämnen. Särdeles 
gerna håller han sig i täta stånd af ungskog i närheten af nå- 
got öppet fält. I Norge träffas han i allmänhet i dalarne samt 
på de nedre sluttningarne af bergen. I bergiga trakter upp- 
söker han gerna någon bergskrefva eller en håla under en sten 
till sin boning eller kula ; och i andra trakter, isynnerhet bland 
