G17 
mycket trakterad af smekningar. Den har dels ett skällande och 
dels ett tjutande läte, och det förra är mera långsamt än hun- 
dens, och slutas vanligen med ett tjut. 
Fjellräfvens föda utgöres på våra fjelltrakter och på de Si- 
biriska tundrorna företrädesvis af sorkar och lemlar. Derföre 
träffas han alltid talrikast på sådana ställen , der dessa djur äro 
ymniga ; och derföre brukar han också åtfölja de tallösa skarorna 
af utvandrande fjell-lemlar. Fångandet af dessa djur fordrar icke 
användningen af någon vidare list och slughet; och detta är 
sannolikt orsaken till att han i intelligens står långt efter räf- 
ven. Då han derjemte förtär allt animaliskt, som är ätbart, så 
är det tydligt, att han förgriper sig på diverse andra djur, som 
förekomma i fjelltrakterna , t. ex. foglar och deras ägg och ungar. 
Stundom uppsöker han lemningarne efter andra rofdjurs, t. ex. 
isbjörnens, måltider. 
Fjellräfvens parningstid säges (enligt Skand. Fauna) infalla 
i Mars och i början af April. Honan föder efter omkring 9 
veckors drägtighet vid medlet af Juni från fyra ända till tretton *) 
ungar, som redan till följande vinter äro i det närmaste full- 
vuxna, och följande året fortplantningsskicklige. Det är att för- 
moda, att de första året stanna qvar i föräldrarnes eller moderns 
bo, och sedermera följande året tillreda egna bon i dettas grann- 
skap eller i kolonien. 
Fam. UESID^, J. E. Gray. 1825. 
(Ann. of Phil. XXVI. 1825). 
(Björndjur). 
Stora rofdjur^ med gr of och Mumpig Icroppsform, med 
mer eller mindre hakåt sluttande länd, oeh tjocka extremiteter, 
som äro af medelmåttig längd och plantigrada, samt alla fyra 
försedda med 5 tår, beväpnade med stora och icke retractila 
Mor. Nosen är temligen lång och tjock, samt med har spets. 
Ögonen och Öronen äro små. Svansen mycket kort. — Craniet 
är af en mer eller mindre långsträckt oval form , med af stån- 
det mellan framkanten af mellankäkshenen och spetsen af pann- 
benens postorhitalutskott i allmänhet mindre än detsamma mel- 
1) Detta sednare antal uppgifves af Axel Cnattingius såsom maximum ; 
i Sv. Jäg.förb:s Nya Tidskr. , 4:de årg. , pag. 218. 
40* 
