621 
Icanter midt för deras haJcre fria D:o är större än detsamma 
mellan de främre mynning ar ne af canales caroiici. Under - 
liähen har å undre hanten vid baJcre delen af sin horisontella 
del en stark konvexitet, och proc. angularis ligger högre än 
dess undre kant. — Den öfre r of tandens längddimension inne- 
hålles minst 2:ne gånger i densamma af den bakre öfre knöl- 
tanden. Äf satsen innanför den mellersta taggen eller knölen å 
den undre roftanden är tydligen tvådelad samt föga lägre än 
nämnde tagg. 
Ursm arctos, Linné: Systema Naturae, edit. X:raa, pag. 47. — 1758. 
„ „ IdeM: Fauna Svecica, edit. II:da, pag. 7. — 1761. 
„ „ A. J. Ketzius: Faunae Suecicae, pars l:ma, pag. 24. — 1800. 
„ „ Palmstruch, Quensel & SwARTZ: Svensk Zoologi, Bd. 1, 
pl. 31. - 1806. 
„ „ S. Nilsson: Illuminerade figurer till Skandinaviens Fauna, 
Bd. I, haft. 10, pl. 23. — 1832. 
„ „ Idem: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. , pag. 192.— 
1847. 
„ „ J. H. Blåsius: Naturgeschichte der Säugethiere Deutschlands, 
pag. 196. — 1857. 
„ „ J.E.jGRAY: A Kevision of the Genera and Species of Ursine 
Animals (Ursidee), founded on the Collection in the British 
Museum; in Proceed. of the Zoological Society of London 
1864, pag. 682. — 1864. 
„ „ A. E. Holmgren: Skandinaviens Däggdjur, pag. 164, med 
figurer. — 1865. 
„ „ V. Fatio: Faune des Vertébrés de la Suisse, vol. I, Hist. 
nat. des Mammiféres, pag. 299. — 1869. 
Anm. Björnen företer betydliga individuella vexlingar både uti stor- 
leken, färgen och cranieformen , dessa sistnämnda dock till betydlig del be- 
roende af ålder och kön. Man har på grund deraf stundom velat urskilja åt- 
minstone ett par, tre arter bland våra europeiska björnar: Bruna Björnen 
(Ursus arctos) Svarta Björnen {Ursus niger), och Myrbjörnen (Ursus 
formicarius). Härom har Prof. Nilsson i Skandinavisk Fauna lemnat en 
historisk framställning, och derjemte anfört åtskilliga goda grunder för för- 
kastandet af dessa åsigter. Med honom äro i detta afseende J. A. Wagner, 
V. MiDDENDORFF, Blasius och Fatio öfverensstämmande ; och det synes 
oss numera vara tillräckligt ådagalagdt, att vi i Europa endast hafva en 
art landtbjörn. De upplysningar, som fraral. Hofjägm. Herm. Falk lemnat ^) 
i detta afseende , och som äro grundade på en välkänd erfarenhet , föranleda 
till samma resultat. I öfverensstämmelse härmed måste vi t. o. m. antaga 
den form, som Nilsson å anf. st. beskrifvit under namn af Ursus euryrhi- 
1) Tidskr. för Jägare och Naturforskare, 1834, pag. 3136. 
