G31 
till Persien , Altai och Amnr. Han finnes äfven på öarne mellan 
nordöstra Asien och Nordamerika, samt på Japan 
Björnen har sina tillhåll uti vilda och ödsliga trakter, dels 
i mera jemna skogstrakter, och dels i bergstrakter, och stundom 
på fjellen t. o.m. ofvan björkskogens gräns (Dillner: Tidskr. för 
Jäg. och Naturforsk.). Hos oss tyckes han numera företrädesvis 
gerna hålla sig i skogiga bergstrakter, der han bättre kan un- 
dangömma sig. Då man undantager parningstiden och de till- 
fällen, då honan åtföljes af ungarne, hvilket sednare likväl ofta 
är händelsen, förer han ett ensligt lif. Detta är således isynner- 
het förhållandet med de äldre hanarne, Han är skygg och för- 
sigtig , och undflyr vanligen menniskan i god tid. Denna skygg- 
het eller rädsla gör, att han sällan anfaller menniskan, om han 
icke på ett eller annat sätt blifvit förfördelad, ehuru han uti 
sin utomordentliga styrka och sina farliga vapen (betar och ra- 
mar) har en betydlig öfverlägsenhet öfver den obeväpnade men- 
niskan. Då han blifvit öfverraskad i närheten af sina ungar, eller 
vid ett fångadt rof , eller ock under det han hållit på att samla 
materialier till sitt ide, har det stundom händt att han gått 
anfallsvis till väga. Ofta anfaller han deremot den som sårar 
honom, ehuru det stundom händer, att han äfven då söker sin 
räddning i flj^kten. Äldre hanar äro i allmänhet nog modiga för 
att försvara sig till det yttersta; och en hona med ungar skyr 
ej att våga sitt lif för dessas försvar, och anfaller derföre nä- 
stan alltid dem, som hota deras säkerhet. Deremot skall det 
någon gång hafva händt, att hon låtit ett mindre barn ligga i 
fred och ro i grannskapet af sina små ungar. Björnen är emel- 
lertid det största samt för menniskan farligaste, om än icke det 
skadligaste af alla våra rofdjur, och dessa dess egenskaper i 
förening med det mod och den utomordentliga styrka, som han 
ofta ådagalägger, har förskaffat honom en viss högaktning t. o. m. 
af hans farligaste motståndare, samt förvärfvat honom namn, 
1) v. MiDDENDORFF anser den Nordamerikanske Ursus Jiorribilis för att 
vara en varietet af den, och i sä fall skulle den äfven förekomma i de 
vestra delarne af Nordamerika, men den af Baird gifna beskrifningen på 
den förre tyckes utvisa, att den är till arten skild. Deremot anför Pa- 
CHARDSON (Fauna Boreali-Americana , Part. I, pag. 21) en björn från de 
nordligaste trakterna af N. Amerika under namn af Ursus arctos? ameri- 
canus och Barren-gronnd Bear, hvilken tjockes komma nära TJ. arctos, 
och möjligen dermed är identisk. Båird lemnar ingen upplysning härom. 
41 
