633 
kött. De så kallade myrbjörnarne äro i allmänhet yngre indivi- 
der. De, hvilka anställa mesta förödelsen å husdjuren, äro mer- 
endels äldre hanar. Stundom förtär björnen äfven fisk. Således 
berättar Pallas, v. Kittlitz och Arthur Nordmann, att han i 
Kamtschatka och i trakten af Amur fångar lax , då denne i stora 
massor vandrar upp i strömmarne derstädes. De vegetabilier, 
som tjena björnen till föda, äro: hvarjehanda bär, såsom blåbär, 
odon, lingon, hjortron, åkerbär, kråkbär, m. 11. samt saftiga 
rötter och stjelkar af angelika, syregräset, himmelsgräset {Epi- 
lobkm angustifolmn'), fjelltisteln, m. fl. samt stundom rofvor och 
mogen säd. 
Vintern tillbringar björnen i sitt ide i en mer eller mindre 
djup sömn eller dvala (hibernation) , uppkommen genom kropps- 
temperaturens nedsjunkande , men denna dvala är emellertid van- 
ligen icke djupare, än att han lätt derur väckes, och stundom 
t. 0. m. vaknar vid ganska obetydligt buller, eller ock af sig sjelf. 
Stundom har det deremot händt , att man kunnat skjuta på idet, 
utan att han derigenom blifvit bragt i rörelse. Falk säger i): 
"Midt i vintern, om snön är mycket djup, ligger han temligen 
fast i sitt ide, så att man då stundom kan gå nära förbi, ja 
midt öfver detta, utan att han går upp; men vid litet snö, och 
helst mot våren, i Mars månad, är han så skygg, att han vid 
minsta buller tager till flykten." — "Skrämd, eller vid inträff'ande 
töväder, besvärad af vatten , går han upp hvilken tid som helst, 
och väljer sig, vanligen icke långt från förra stället, en annan 
hviloplats. Någon gång har jag erfarit, att han gått upp, utan 
annan anledning, än för att bryta qvistar, att dermed bättre 
betäcka öppningen till sitt ide mot snöyra och regn. Om han 
uppskrämd förföljes, kan han gå flera mil, och åter lägga sig 
till hvila, utan att han under tiden njutit den ringaste föda, 
eller sökt förskaffa sig någon sådan." — Såsom andra hiberne- 
rande djur är han under hösten före hibernationens början, eller 
innan han lägger sig i sitt ide , mycket fet ; och någon liten tid 
innan detta sker upphör han att äta, för att, som man säger, 
"rensa tarmarne." Dessa och magen hopkrympa derefter, och 
vid ändtarmens slut samlar sig ett hårdnadt residnum af dennas 
innehåll , och utgör hvad jägarne kalla "tappen.^' Denna består 
till hufvudsaklig del af kåda och tillhårdnade växtämnen 2). En- 
1) Tidskr. för Jägare och Naturforskare 1834, pag. 1140. 
2) Närmare undersökt har den visat sig innehålla lemningar af åtskil- 
41* 
