634 
ligt Falk, går björnen i ide i medlet af November; men detta 
är naturligtvis beroende af temperaturen, så att han under ett 
år, då väderleken är blidare, sednare går i ide än under ett 
annat, då den är hårdare, och så att han i sydligare trakter 
t. ex. i Wermland, gör det sednare än i nordligare D:o, t. ex. 
Lappland. På fjellryggen mellan Jemtland och Norge hafva vi 
erfarit, att han redan i slutet af September hade börjat samla 
materialier till sitt ide, och det synes derföre troligt, att han 
derstädes går i ide redan omkring medlet af October. A. Hil- 
LEESTRöM ^) uppgifver, att björnen lägger sig i ide i October- 
Idet tillredes af granris, mossa, ljung o. d., och lägges stun- 
dom i en af honom gräfd fördjupning i marken, stundom i en 
bergklyfta eller under en utstående berghäll, och stundom 
under roten af ett kullblåst träd, och stundom t. o. m. uppe 
i ett träd, hvars stam delar sig i 3—4 grenar. Under det 
han samlar materialierna till idet kan man stundom få se ho- 
nom gående upprätt på bakbenen, och bärande famnen full af 
mossa 0. d. Innan han går i idet, ligger han några dagar i 
idets grannskap på ett öppet ställe, för att utröna, om platsen 
är säker; och detta benämnes att ligga på hrått. Det händer 
någon gång att äldre hanar, om de blifvit oroade, lägga sig 
utan ide, och låta öfversnöa sig. Merendels tillredes idet på 
något aflägset och undandoldt ställe, men det har dock händt , 
att det legat i grannskapet af en väg. Under hibernationen , som 
i allmänhet varar från October eller November till i April eller 
Maj, förtär björnen ingen föda, utan lefver på sitt eget hull^ 
d. v. s. den betydliga fettmassa, som han under slutet af som- 
maren och början af hösten anlagt. Enligt Falk magrar han 
dock icke förr än efter Februari månad , och i Januari skall han 
t. 0. m. vara fetare än förut. Björnhonan ynglar i idet, enligt 
Falk, i slutet af Januari eller början af Februari, och oaktadt 
äfven hon under denna tiden icke förtär någon föda, samt ligger 
med ungarne qvar i idet längre än hanen — i Wermland ända 
ut i Maj — och derunder föder ungarne så väl, att de ^'nästan 
likna fettklumpar", bibehåller hon ändock någorlunda sitt hull. 
När björnen lemnar idet, släpper han den så kallade tappen, 
liga mossor, tall- och enbarr, samt för öfrigt vid kemisk analys att bestå 
af stärkelse, trädsjTa, salt- och svafvelsyrade salter, jemte en grön flygtig 
olja och ett grönaktigt färgämne af löf. I askan fanns jernoxid och man- 
gansyradt kali. 
1; Westmanlands Björn- och Varg-fängc-, Grad.disp. Upsala. 1750. 
