635 
hvilket merendels sker nära idet, och då är han mager. I bör- 
jan lefver han derefter på myror o. d. , men omkring Pingsten 
börjar han skaffa sig mera födande spis. Om han under vintren 
blir uppskrämd och jagad, så nödsakas han äfven dä att släppa 
tappen, och magrar derefter starkt. 
Björnens lopp är ganska starkt, ehuru lunsigt, och på nå- 
got oläiidig och ojeran mark samt i skog springer han lätt fast 
en häst. För öfrigt brukar han gerna vilja jaga sitt rof ut i 
kärr och myrar, eller in bland vindfiillcn och stenar. Hans spår 
likna dem af en barfotad menniska, men äro något bredare, och 
hafva tydliga märken efter klorna. Han klättrar uppåt "träd- 
stammar, väggar eller hvad som helst, men går alltid baklänges 
utföre" (Falk). Hans läten äro af diverse olika slag, dels brum- 
mande , dels rytande och dels frustande. 
Enligt Svensk Zoologi uppnår björnen en ålder af 50 år 
eller mera, och både enligt hvad der namnes och enligt livad A. 
HiLLERSTRöM auförcr, efter uppgift af Hofjägm. A. Schönberg, skall 
han under de åtminstone 20 första åren af sin lefnad årligen 
tilltaga i storlek. Man har iakttagit, att en björnhona ynglat 
ännu i sitt 30:de år, men vid så hög ålder lär hon icke få mera 
än en unge åt gången. Då björnen hos oss i allmänhet icke får 
lefva till denna ålder, är detta orsaken, att man här så sällan 
numera anträffar riktigt gamla och stora individer af den. 
Fångad såsom ung blir han tam och läraktig, men med 
tilltagande ålder blir han obändig och stundom vildsint, samt 
farlig för sin omgifning , om han då får gå fritt omkring. Stun- 
dom ådagalägger han både i tamt och i fritt tillstånd en slags 
humor, och vi hänvisa i detta afseende till hvad Herm. Otto 
Falk och Kr. Glöersen derom anföra i Svenska Jägareförbundets 
Nya Tidskrift i). 
Björnen lefver i polygami eller ock i en slags inskränkt 
monogami, d. v. s. den starkaste hanen bemäktigar sig honan 
eller honorna, och följer henne eller dem endast under parnings- 
tiden, hvarefter han öf-.ergifver henne eller dem, och deltager 
icke i vården om ungarne. Detta sednare är naturligtvis en följd 
deraf, att han under tiden för ynglandet och då ungarne äro 
helt små ligger i sin vintersömn. Björnen skall (enligt Svensk 
Zoologi) icke vara fortplantningsskicklig förr än vid 5 års ålder. 
1) 2:dra årg. (1864) pag. 143, och 7:de årg. (1870) pag. 204. 
