665 
komst vid Norges kuster under sednare tiden. Från äldre tid 
har man uppgifter derom af Leem och Pontoppidan. — Hvalrossen 
förekommer deremot, såsom redan blifvit anfördt, normalt i åt- 
skilliga delar af norra Ishafvet, men icke på alla passande stäl- 
len i detsamma. Enligt v. Baer, har han derstädes 2:ne skilda 
utbredningsområden: ett östligt och ett vestligt. Det förra sträc- 
ker sig från Beringsön i söder norrut genom Berings- Sundet till 
floden Kolymas mynning i Asien , och till Cap Barrow i Norra 
Amerika, och, enligt R. Brown, vid nordvestra kusten af sist- 
nämnde verldsdel söderut ända ned till 50:de nordliga bredd- 
graden. Det sednare sträcker sig åtminstone från floden Cha- 
tangas mynning vid östra sidan af Taimyr-landet öfver No- 
vaja-Semlja , Spetsbergen och Beeren Eiland till Grönland , kusten 
af Labrador, och kusterna af Baffins- och Hudsons-Vikarne till 
Prince Regents Inlet. Således skall en betydlig sträcka så väl 
af Sibiriens som Norra Amerikas norra kuster vara utesluten 
från hvalrossens geografiska utbredningsområden. Vår kunskap 
härom är dock ännu långt ifrån tillfredsställande. På sednare 
tiden har hvalrossen försvunnit från en del ställen , der han förr 
var talrik, och detta är naturligtvis en följd af de förföljelser, 
för hvilka han varit utsatt. Mot norden sträcker sig hans ut- 
bredning till ungefär 80:de nordliga breddgraden. Någon gång 
har han förirrat sig så långt söderut som till Orkney-Öarne , 
enligt T. Bell 1825, och enligt E. Brown 1857. 
Den fullvuxne hvalrossens tjocke och tunge kropp inskränker 
i hög grad hans förmåga att röra sig på det torra, ehuru han 
kan höja sig något på de främre extrerniteterna, och böja de 
bakre fram under kroppen. Denna större rörlighet i extremite- 
terna, som har sin grund i dessas något större utveckling för 
rörelsen på land , gör att hans sätt att röra sig på detta är helt 
olika det af de egentliga själarne, och, liksom förhållandet är 
med öronsjälarne {Otaridce)^ något närmande sig till det af 
landtdäggdjuren. Enligt James Murie^) skall han hafva större 
rörlighet i de bakre extremiteterna , än öronsjälarne. Oaktadt 
detta har han emellertid svårare att på torrlandet fortskaffa sig 
än de egentliga själarne. Något större rörlighet i detta afseende 
1) F. SCHMIDT: Mém. de FAcad. Imp. des Sc. de St. Pétersb. VlLe 
ser. T. XVIII, N:o 1, pag. 41. - 1872. 
2) On the Walrus {Tricheclms rosmarus, LiNN.); Transact. of the Zoo- 
log. Soc. of London, vol. VII, part 6, pag. 415. 
43* 
