696 
holm, o*^!! dels vid Hästefjorden i södra delen af Dalsland ^) , 
och slutligen i raergel i Halland Den har för öfrigt en vid- 
sträckt geografisk utbredning, samt tillhör företrädesvis norra 
Ishafvet. Den förekommer periodiskt i norra delarne af Atlantiska 
Oceanen så längt söderut som till Island och New-Foundland , 
och en och annan förirrar sig ned till Shetlandsöarne och Eng- 
lands och norra Frankrikes kuster. Pallas och v. Middendorff 
anföra dess förekomst i hafvet vid Kamtscliatka och i Ochotska 
Hafvet, så vida icke den der förekommande är Fhoca nchardi 
(J. Gray) = Halicyon Bichardiy J. E. Gkay, såsom Geay för- 
modat. I Ishafvet har den sannolikt sin norra gräns vid Spets- 
bergen. Enligt Lepechin och Pallas finnes den äfven i Hvita 
Hafvet och vid Novaja-Semlja. Talrikast förekommer den vid 
yngletiden på sådana ställen i Oceanen, hvarest större massor 
af drifis vid denna tiden bruka ligga samlade, på hvilka den 
framföder och daggar sin unge. Dylika platser äro t. ex. ön Jan 
Mayen, bankarne utanför New-Foundland och mynningen af Hvita 
Hafvet. Den vid ön Jan Mayen i stor skala bedrifna fångsten 
har å anf. st. blifvit beskrifven af Quennerstedt. Den aflägsnar 
sig vid denna tid från de större kusterna, t. ex. dem af Grön- 
land och Island. 
Grönlandssjälen, som, enligt Quennerstedt, af de Norske 
Spetsbergsfararne kallas Snulryg, och af Jan Mayensfararne 
Sälesäl^ samt på danska Svartsiden, är mycket sällskaplig, och 
håller sig tillsammans i större eller mindre flockar, och de båda 
könen träifas stundom åtskilda i olika skaror. Malmgren såg 
dem simmande uti en viss sluten ordning, och alla upplyftande 
hufvudet öfver vattnet i och för ut- och inandningen på samma 
gång. Grönlandssjälen är migratorisk, och förer ett kringflyt- 
tande lif, och dess vandringar äro dels beroende på årstiderna, 
och dels på fortplantningen , samt äfven på ismassornas rörelser. 
Vid Grönlands kuster aflägsnar den sig dels i Mars, livarefter 
den återvänder i slutet af Maj, och dels i slutet af Juli, då han 
sedermera återkommer i September. Den håller sig gerna bland 
drifisen eller vid sönderbruten is, icke inne på gammal fast is, 
1) J. G. H. KiNRERG: Om arktiska Phocaceer uti nielleista Sveriges 
glaciallera; Öfversigt af K. Vet. Akad:s Förli. 1869, pag. 13; - och 
A. Erdmann: Bidrag till kännedomen om Sveriges Quartära Bildningar, 
pag. 158. 
2) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förli. 1871, pag. 532. 
45 
