703 
skären, livilka åtminstone behöfva vara så stora, att de endast 
vid ovanligt hög sjögång öfversköljas af böljorna. Om oväder 
under dagarne för ynglandet inträffar, draga storsjälarne sig 
längre in i skärgården; men om vädret är godt, lägger honan 
stundom ungen på ett så litet skär, att den bortsköljes af en 
påkommande stark sjögång, eller oväder. Någon tid innan yng- 
landet skall försiggå får man se dem simmande omkring parvis, 
men äktenskaplig trohet är en bland dem fullkomligt okänd sak. 
Den störste och starkaste hanen drifver bort alla andra hanar 
från skäret, och lefver derefter i fullständig polygami. Om blott 
ett enda par har slagit sig ned på ett skär, kunna dessa möj- 
ligtvis vara hvarandra trogna, men endast så länge tills der 
kommer en starkare hane, som drifver den förste på flygten. 
Härunder uppstå häftiga slagsmål, hvarom deras sönderrifna skinn 
bära vittne. Stundom saknas hela stycken deraf, isynnerhet på 
nacken och omkring halsen. Dessa spår efter striderna äro så 
allmänna, att det till följe häraf t. o. m. är svårt nog att an- 
skaffa en gammal och felfri hane till museerna. Storsjälen är 
ytterst häftig i sin könsdrift. Så snart honan har ynglat, börja 
strax de äktenskapliga omfamningarne, och dessa tyckas ofta 
blifva upprepade , emedan man kan få se dem i parning t. o. m. 
sedan ungen har blifvit två till tre veckor gammal. Om ho- 
nan , sedan ungen blifvit framfödd , icke af sig sjelf kommer 
ned i sjön, så går hanen upp och jagar henne ned, hvarefter 
parningen städse föregår i vattnet. Härunder intager paret samma 
ställning, som hundarne och de flesta däggdjuren Honan är 
likvisst aldrig helt och hållet under vattnet, utan nosseptsen 
ses. alltid ofvan detta, liksom förhållandet är med hanens hela 
hufvud. Att honan å sin sida är lika häftig i sin parningsdrift, 
är tydligt af det märkliga factum, att man flera gånger har sett 
hanen så hårdt ansatt af flera parningslystna honor, att han har 
varit nödsakad till att fly upp på land, tvärs öfver ett skär, 
samt söka vattnet på den andra sidan, för att komma undan. 
Detta häntyder på att honornas antal stundom kan vara det 
öfvervägande. Dock dröjer det sällan länge innan en ny make 
anmäler sig, ifall den gamle blifvit bortskjuten. Företrädesvis 
1) Enligt Kapt. Charles Bryant parar sig Otaria (Callorhinm) ursina 
några få dagar efter partus, och äfvenledes i vattnet, men bröst emot bröst; 
Bulletin of the Mus. of Compar. Zool. at Harvard College, vol. II, N:o 1, 
pag. 100. (LiLLJ.) 
