707 
komraer den upp alldeles intill båten, och simmar lugn omkring, 
men märker den att den förföljes , så blir den skygg. Den sätter 
sig aldrig till motvärn, då den kan fly undan, och försvarar 
aldrig sin ungo. Den kan göra bruk af sina extremiteter nästan 
lika bra, som Otarierna, och den rör sig derföre på land så raskt 
och lätt, att man måste anstränga sig, för att upphinna den. 
Hvad dess föda angår, så består den, utom af kräftdjur, äfven 
af fisk. Hälleflundror (Hipxooglossus) uppgifvas vara dess älsk- 
lingsföda, men den tager äfven mindre fiskar. Att den hemtar 
sin föda från ganska stora djup, framgår deraf, att man vid 
Froöarne för ett par år sedan fann en unge af storsjälen, som 
hade fastnat på en af krokarne på en "skrejlina", hvilken låg 
på 70—80 famnars djup, och man har dessutom sett individer 
af den komma upp med längor i munnen, tagna på 80 — 90 
famnars djup. Storsjälens ålder kan icke uppgifvas, men man 
antager, att den blir särdeles gammal. Ungarnes kött och späck 
ätes saltadt, och smakar icke så illa, då de ju blott hafva för- 
tärt mjölk. Det har hittills icke lyckats att uppföda ungarne i 
fångenskap med komjölk." — I Varangerflorden förefinnes den, men 
icke talrik, enligt meddelande af Nordvi. Enligt Malmgren, är den 
skjuten i trakten af Tromsö. Numera finnes den icke vid någon 
Svensk kust, men enligt Kinberg*) har en kota af den blifvit funnen 
i glacialleran vid Hästefjorden i södra Dalsland , till bevis på att 
den under istiden funnits vid Sveriges kuster. — Dessutom före- 
kommer den fåtaligt, enligt Thienemann, vid Island, der yngre 
individer anträff'as hela året om, men de gamla endast visa sig 
under vintren -). Enligt Malmgren, är den talrik vid Spetsbergen, 
äfven vid; norra delarne af dessa öar, och den träffas derstädes 
under sommaren isynnerhet vid sådana kuster, der jemn drifis 
ligger, samt förekommer derföre under nämnde årstid oftare vid 
Nordostlandet än vid Spetsbergens vestkust. Enligt Lepechin, 
Pallas, v. Baer och J. F. Brandt, förekommer den i Hvita Haf- 
vet, vid Ryska Lappland, vid Novaja-Semlja , vid mynningarne 
af floderna Ob och Jenissei, och i hafvet vid Kamtschatka och 
Behrings-Sundet, och äfven i Ishafvet inom detta sund, samt 
således sannolikt långs hela norra kusten af Sibirien. Enligt 
1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1869, pag. 16. 
2) Enligt E. Brown (Proceed of the Zoolog. Soc of Lond. 1868, pag. 
424) bero uppgifterna om dess förekomst vid Shetlands- och Orkney-Öarne 
på en förvexling med Halichoerus grypus. 
