728 
synt under våren vid kusten af Labrador, hvarest då en betydlig 
mängd dödas. Den har således, såsom Quennerstedt yttrar, sitt 
egentliga hemvist vid den Amerikanska sidan af norra Atlanten. 
Blåssjälen är sällskaplig, migratorisk och periodisk samt 
pelagisk, liksom grönlandssjälen, ehuru den icke förekommer i 
så betydliga massor, som den. Den håller sig helst på drifisen, 
men förekommer äfven på den fasta isen i bugterna, der den 
då lär hafva andhål. Liksom grönlandssjälen, och ungefär sam- 
tidigt med den, begifver den sig under våren från kusternas 
grannskap, för att uppsöka aflägsna drifismassor, på hvilka den, 
enligt Quennerstedt, ynglar i Mars månad. I slutet af April 
och början af Maj återvänder den i allmänhet från de pelagiska 
drifisfälten till sina förra uppehållsställen i närheten af kusterna. 
Den stannar qvar der, enligt Kink ^) , till slutet af Juni , hvar- 
efter den i början af Juli åter vandrar bort, och återkommer i 
Augusti, då den är mycket mager. Sannolikt står den sista 
vandringen i samband med parningen. Liksom de andra själarne 
föder den endast en unge. Den är modig och ilsken, och an- 
faller ofta den som blesserat den. Då den derjemte är mycket 
stor och stark, är den icke sällan farlig för dem, som söka 
fånga den. Hanarne äro stridsinta, och anställa blodiga strider 
med hvarandra under parningstiden, och de äldre hanarnes hud 
företer ofta rispor och märken efter dessa strider. Derunder 
låta de höra ett 'starkt vrålande läte, som, enligt Rink, skall 
kunna höras på 7-2 dansk mils afstånd. Då hanen blir skrämd 
eller retad, blåser han upp den ofvan anförda blåsan på hufvu- 
det, hvilken sannolikt, i öfverensstämmelse med den af R. Brown 
yttrade förmodan, för honom är ett slags skyddsmedel, tjenande 
till att göra nosen mindre ömtålig för hårda stötar. Att den 
under sina strider, eller vid andra tillfällen , är utsatt för dylika, 
sluta vi till deraf, att ett å härvarande Universitets zoologiska 
museum befintligt cranium af en hane utvisar, att det individ, 
af hvilket detta cranium är, under lifstiden på nosen erhållit en 
så häftig stöt, att näsbenen och främre delarne af pannbenen 
till en del blifvit instötta, ehuru den deraf uppkomna skadan 
sedan hade blifvit läkt. Dess föda består, enligt Fabricius, före- 
trädesvis af stora fiskar, men dessutom äfven af kräftdjur. En- 
ligt RiNK, får man i allmänhet 7.2 tunna späck af en blåssjäl. 
1) Grönland, geographisk og statistisk beskrevet, l:ste Bd., pag. 187. 
