737 
utbredningsområde åtminstone till sjön Aral, och österut öfver 
öknen Gobi. I äldre tid lär den söderut hafva varit utbredd 
ända till Indien. För mindre än 100 år sedan var den vesterut 
utbredd till sydöstra delarne af Europeiska Ryssland: till floden 
Don och till östra kusterna af Svarta Hafvet. Såsom Fitzinger 
antager, är denne, efter all sannolikhet, en ursprungligen vild 
liästart, och icke blott en förvildad hästrace, såsom en och an- 
nan förmodat, och åtminstone de flesta af de Europeiska och 
Arabiska hästracerna härstamma troligtvis från den. Enligt 
Fitzinger, förekomma 2:ne, af skiljaktigheter i klimatet fram- 
kallade, varieteter af den. Den ena af dessa kallas af honom 
den korthårige eller brune orientaliske hästen (Equus caballus 
hrevipilis), och den andre den lurfvige eller hvite orientaliske 
hästen (Equus cahallus hirsuUts). Den förre är af medel- 
storlek, snarare liten än stor, och temligen korthårig, med 
undantag af hakan och trakten kring munnen, der hårfällen är 
lång. Hufvudet är något tjockt, och ej synnerligen litet, med 
pannan temligen starkt konvex, med något långa, spetsiga och 
vid spetsen framåt böjda öron, samt med små och eldiga ögon, 
som uttrycka ilska. Halsen är temligen lång och tunn, ryggen 
föga nedböjd, och länden af lika höjd med manken eller bogarne. 
Extremiteterna äro temligen höga och smala, men starka, med 
långa karleder, och små, smala och trubbigt tillspetsade hof- 
var. Håret i manen och svansen är temligen starkt krusigt. 
Manen sträcker sig bakom manken, men svansen är kort, 
och räcker ej nedom hälleden. Under vintren är hårfällen 
tätare och längre, och under sommaren är den något krusig, 
isynnerhet på den bakre delen af kroppen. Hornvårtorna äro 
jemförelsevis små, och af ovalt-rund form. Den vanlige färgen 
är enfärgadt brun, ljusbrun, gulaktig, isabellfärgad , eller bran- 
aktigt musgrå, under vintren ljusare, t. o. m. hvit, men aldrig 
med något spår till apelkastad teckning. Manen och svansen 
äro svartaktiga eller svarta. Denna varietet har en vidsträckt 
utbredning inom det ofvan uppgifna området (Fitzinger). — Den 
andra varieteten (Equus caballus Jiirsutus) är något större än 
den korthårige eller brune orientaliske hästen, och utmärker sig 
från den genom kraftigare byggnad och gröfre extremiteter, samt 
isynnerhet genom sin längre, nästan lurfviga hårbeklädnad, sin 
något tätare man, och sin med något rikligare hårväxt utrustade 
svans. Dess färg är i allmänhet gråaktig eller hvit, med en 
svartaktig apelkastad teckning, och med manen och extremite- 
