752 
Hästens naturliga parningstid är under våren, och stoet 
går drägtigt något olika tid: stundom 11 månader och 8 ä 10 ; 
dagar, och stundom 12 månader, men stundom ej mera än 10 7-. 
månader. Vanligtvis föder det blott ett föl , men någon gång 
två ä tre. 
2. Equus asinus, Linné. 
Åsnan, 
Manen Jcort och icJce hängande. Den öfre delen af svansen 
långt ned på densamma betäckt af Jcorta hår, och den nedre . 
delen bärande längre D:o , som vid svansändan bilda en qvast. i 
Öronen räcka ^ då de höjas nedåt, öfver midten af hufvudet. 
Endast främre extremiteterna äro försedda med en hornartad | 
knöl eller vårta, å inre sidan ofvan carpus. Främre hofvarne \ 
å undre sidan bredt ovala. Färgen gråblack med ett mörkt \ 
streck långs ryggen, och ett annat tvärs öfver skuldrorna. — | 
Å craniet innehålles näsbenens största bredd baktill icke 2:ne \ 
gånger i deras längd. Foramina palatina hafva sitt läge in- 
nanför de öfre kindtänderna af nästsista paret. Nackbenets \ 
basilardel är låg och grundt konka,v eller snedt plan å si- \ 
dorna, och å undre sidan med en långsgående grund ränna, 
samt icke smal nedåt. Underkäkens kropp eller horisontella \ 
del framom den afrundade angulardelen har sin undre profil- 
kontur konvex. — Ben l:sta öfre oäkta kindtanden har å yttre ^ 
sidan blott 1 tydlig vertical rygg. Kronan å den bakersta \ 
öfre äkta kindtanden har längddimensionen mindre än den- 
samma å den närmast föregående kindtanden. Det å öfre 
kindtändernas kronor från inre sidan och bakre hörnet framåt j 
djupt ingående emaljvecket är i allmänhet inåt mer eller 
mindre snedt vinkligt, men icke slingrigt. 
Åsnan har sedan uråldrig tid varit tam, både i Asien och 
Afrika, från hvilka länder den till Europa blifvit införd. Möj- 
ligen går dess tämjande ändå längre tillbaka i tiden än hästens. ; 
Bådas är emellertid äldre än både historia och tradition. De ; 
flesta äldre författare öfverensstämma uti att anse den i Stora 
Tatariet förekommande vilda åsnan, Eqims onager Pallas, så- 
som stam för den tama. Tvenne andra vilda arter, som komma 
nära tama åsnan, hafva dock, enligt flere sednare författares 
antagande, utan tvifvel äfven bidragit till bildandet af en och 
