753 
annan af de olika racerna af den. Dessa arter äro Equus he- 
mippus Geoffroy'), och Equ. tceniopus Heuglin'-), den förre 
från Syrien och Persien, och den sednare från Abyssinien. 
De vilda arterna äro i allmänhet större och resligare, samt 
med mindre öron, och vida vackrare än de tama racerna. De 
äro ock mycket snabba och skygga, samt fly undan redan på 
långt afstånd, och äro derföre svåra att skjuta eller fånga. En 
och annan race af tama åsnan, t. ex. den Persiska ridåsnan, 
närmar sig dem genom en resligare och vackrare kroppsform. 
Åsnan trifves bäst i sydliga länder, och erhåller der en bättre 
växt och större rörlighet än i de nordliga. Hon är ömtåligare 
för köld än hästen, och har derföre en mot norden mera in- 
skränkt geografisk utbredning än denne. I afseende på födan 
är hon mera tarflig och lättfödd. Hon är uthållig och härdig 
till arbete eller såsom lastdjur, och hvad som brister henne 
uti snabbhet har hon fått ersatt genom den säkerhet , hvarmed 
hon kan gå på slipprig och ojemu mark. Hennes parningstid 
inträffar om våren, och honan går drägtig i 11 månader och 
några få dagar, och föder vanligen ett, sällan 2 föl. — Mul- 
djuret är bastard af åsnehingst och sto af häst, och har moder- 
' djurets storlek och växt , med undantag af öronen, länden och 
svansen, som hafva någon likhet med dem af fadren; och Mul- 
åsnan är bastard af hingst af häst och åsnesto, samt har, 
liksom den föregående, hufvudsakligen moderdjurets storlek 
och växt, med undantag af det längre och smalare hufvudet, 
de kortare öronen , den tjockare länden , och den ända till roten 
med långa hår försedda svansen, i hvilka karakterer den liknar 
fadern, och den är således af en liten och oansenlig växt. Den 
sednare är derjemte trög, lat och tung, liksom modern, och 
den blir derföre endast sällan uppdragen. Muldjuret användes 
deremot ofta i de sydliga länderna, och anses bättre än åsnan. 
Båda bastarderna äro icke produkter af naturlig eller frivillig 
croisering , och äro derföre att anse såsom konstprodukter. Mul- 
djuret har åsnans skrik, men mulåsnan hästens gnäggande. 
1) Man har på sednare tiden antagit , att denna är den vilda åsna , 
hvarom talas i den Hel. Skrift, äfvensom den , hvilken anföres af Xenophon 
(ScLATER; Proceed. of the Zool. Soc. of London 1862, pag. 163 & 164). 
2) ScLATER är böjd för att antaga, att denna är stammen för den 
tama åsnan (å sist anf. st.). 
