779 
förefinnas merendels framom 'ögonen. Håren äro merendels 
tjocka, trinda och vågformigt höjda samt sköra. — Ä craniet 
höjer sig den bakre delen af pannan med en mer eller mindre 
stark konvexitet långs sutura f rontalis., och pannan är mellan 
Ögonhålorna mer eller mindre konkav. Hjesshenen samman- 
smälta tidigt. Ofvan den tuhformade yttre Öronöppningen, mel- 
lan den och basen af fjällbcnets okbensutskott , är ett stort hål. 
Naclibenets pars occipitalis sträcker sig upp på hjernskålens 
öfre sida, och företer här ett i början distinkt interparietalben. 
Foramina lacrymalia äro dubbla, och hafva sitt läge på sjelfva 
orbitalkanten. Mellan tårbenet, pannbenet, näsbenet och öfver- 
käksbenet är en merendels stor öppning, som är betäckt af en 
hinna, och den främre delen af tårbenet har å yttre sidan 
vanligen en mycket djup grop. Underkäkshalfvans kropp är 
långsträckt, och tilltager föga i höjd baktill, och dess af rundade 
angulardel är starkt utstående. Stundom förefinnes ett litet 
och ofullständigt vadben , fästadt vid yttre sidan af öfre ändan 
af skenbenet. — I af seende på tänderna , utmärka de sig der- 
igenom att de ofta hofva öfre hörntänder, och derigenom att 
kindtänderna äro korta och tjocka, så att de öfres transver- 
sella dimension är lika med eller större än deras verticala 
dimension utanför alveolerna. Deras yttre och inre ytor kon- 
vergera starkt emot tuggytan. De äkta kindtändernas halfmån- 
formiga emaljöar sammanlöpa ofta med hvarandra, samt gå 
ojta ut till tändernas kanter, om ej tänderna äro mycket starkt 
afnötta. De öfre äkta kindtänderna hafva ofta i den bugt, som 
å deras inre sida af delar dem i 2:ne af delningar, en liten låg 
knöl, som sällan står så högt tipp, att den afnötes; och de 
undre äkta kindtänderna hafva ofta en dylik knöl i en mot- 
svarande bugt å deras yttre sida. Emaljen bildar på kindtän- 
dernas tuggytor mer eller mindre starkt uppstående spetsiga 
kanter. Gallblåsa saknas ofta. 
Hjortfamiljens mest utmärkande karakter är den, som hemtas 
från deras horn, såväl med hänsyn till dessas byggnad, som 
deras utveckling och fällande eller ömsning. Enligt F. Leydig: 
Lehrbuch der Histologie des Menschen und der Thiere, pag. 90, 
utgöras hjortarnes horn, sedan de blifvit befriade från hud- 
betäckningen , endast af en mycket kärlrik bensubstans. De äro 
således homologa med hornqvicken hos Cavicornia, och den hud, 
hvaraf de under deras utveckling äro betäckta, motsvarar horn- 
slidan hos dessa sednare. 
