797 
än eljest. Samma förhållande skall det vara med kronhjortarne 
på Hebriderna, enligt Blasius 
Kronhjorten är en af de Europeiska skogarnes största pryd- 
nader inom djurverlden. Dess resliga, smärta och proportioner- 
liga växt, och de stora och vackra hornen gifva åt den gamle 
hanen ett särdeles ståtligt utseende. De äga en utmärkt styrka 
och snabbhet, och de gamle hanarne ådagalägga stundom ett 
oförskräckt mod, då de under parningstiden blifvit retade, eller 
då de blifvit satte i nödvändighet att försvara sig. Eljest äro 
de i allmänhet skj^gge och rädde, och undvika beröringen med 
menniskan. Der de icke blifvit ofredade visa de ofta föga rädsla. 
Deras spetsige och skarpkantade klöfvar gifva dem förmågan att 
klättra och springa med säkerhet på ojemn och bergig mark. 
De hålla sig i allmänhet under dagen i mer eller mindre täta 
skogar och snår, och uppsöka vid solens upp- och nedgång och 
under natten mera öppna ställen, såsom betesmarker, ängar, 
åkrar o. s. v., för att derstädes söka föda. De hafva merendels 
sina bestämda vistelseorter, som deraf fått benämningen hjort- 
stånd. De älska icke ensligheten , och man träfiar dem derföre 
merendels flera tillsammans. De yngre hanarne, honorna eller 
hinderna och ungirne gå under våren, sommaren och vintren 
tillsammans i störie flockar, och de gamle hanarne eller kron- 
hjortarne i andra flockar för sig sjelfve. Under parningstiden 
om hösten, då desst sednare ligga i fejd med hvarandra, tåla 
de naturligtvis icke hvarandras sällskap , och hvarje gammal hane 
går då i spetsen för en flock af honor, som han drifvit till- 
sammans, och som itgöra hans seralj. Deras föda består af 
gräs, säd (såväl vinter- som sommarsäd), örter, löf, svampar, 
t. 0. m. giftige sådane, lafvar, bok- och ekollon, knoppar, qvi- 
star och bark af yngrt skott, m. m. d. Af säden förtära de 
halmen , då den är saft g och grön , men , då säden är mogen , 
blott kärnan. De äro isynnerhet begifne på hafre. Då djup snö 
under vintren betäcker niarken, äro de i bryderi för föda, eme- 
dan de icke skola hafva x)rmågan att undanskrapa snön, såsom 
renarne. Uti sina spetsiga och långa horn hafva hanarne starka 
försvarsvapen emot varga^ne, men i enlighet med hvad som 
uppgifves i Sv. Jägareförbmdets Nya Tidskrift, 10:de årg., pag. 
145, blifva de dock merencels af dem öfvermannade och tagne. 
4) H. B. TKiSTRAMliar funiit fossila lemningar af kronhjorten i Pale- 
stina, uti en brecciaj Proceed. olthe Zool. Soc. of London 1866, pag. 86, 
