830 
Sv. Jägareförbis Nya Tidskr., 8:cle årg. pag. 230: "I de trakter, 
hvarest elg vanligen har stånd eller tillhåll, väljer han sin par- 
ningsplats å någon undangömd ort, dit raenniskofot sällan träder. 
Helst söker han en sandig backsluttning, nära till någon med 
vide bevuxen mosstrakt, och blåbärsrika moar. På den plats, 
elgoxen för detta ändamål utsett , uppsparkar han en stallnings- 
grop, också kallad "leg-grop", äfven "brollgrop", och "graf." 
Elgkon infinner sig denna tid helt ofta vid "grafven", trampar i 
henne och stallar, men går också derifrån , för att söka sig föda 
under dagen. Hon ställer då vanligen sin kosa rakt fram. Elg- 
oxen, som vid nämnda tid helst håller sig qvar vid "grafven"^ 
går dock stundom efter kon, följande hennes spår, tills de sam- 
manträffa. Under dessa utvandringar låter han höra sitt vanliga 
läte, ett sakta bräkande, som något liknar getens, men som 
bildas i gommens mjuka delar, emedan han ej öppnar munnen.^ 
— Honan föder, efter omkring d månaders eller 40 veckors 
drägtighet, vanligen i första hälften af Juni månad 1 eller 2:ne 
kalfvar eller ungar, som, enligt hvad ofvan redan är anfördt, 
äro enfärgadt rödbrunaktiga och sakna de hvitaktiga fläckar, som 
de föregående hjortarternas ungar hafva. De äldre honorna skola 
vanligen få 2;ne kalfvar, hane och hona, och de yngre blott i ^). 
n. Slägtet Rangifer, Hamilton Smith. 1827. 
(Griffith's Aiiimal Kingdom, vol. V, pag. 304). 
Rhinariet är liclt och hållet hårigt. KVöfvarne äro hreda, 
och något nedtrycläa^ och vid spetsen inåt höjde. Hornen hafva 
långa grenar^ äro släta och med rudimentär rosenJcrans y och 
äfven honan har horn. Sinus sehacei äro små, men jidlstän- 
dige. — Å craniet har den delen af ÖfverMJcshenet , som är 
1) Uti Svensk Zoologi uppgifves , att elgkon någon gång får 3:ne ungar. 
Detta återupprepas af C. U. Ekström i Tidskr. för Jäg. och Naturf. och i 
Skand. Fauna. Uti tidskr. Der Zoologische Garten. 1866, pag. 351, har 
LUNGERSHAUSEN uppgifvit , att det bland elgarne i Ibenhorsterskogen i östra 
Preussen icke är någon sälls3mthet, att elgkon på en gång föder 3:ne ungar- 
Sedermera har emellertid O. V. LOEWIS i samma tidskrift för 1867, pag. 
222, uppgifvit, att, enligt hans iakttagelser, elgkorna i de Uyska. östersjö- 
provinserna aldrig få flera än 2:ne ungar åt gången, och ofta blott 1; och 
han tyckes hysa något tvifvel om tillförlitligheten af Lungershausens 
uppgift. 
