840 
bergsrenen utmärka sig således hufvudsakligen endast genom formen af 
deras främre ända. Den Lappländska tararenens näsben utmärka sig genom 
deras betydliga bredd. Längden af den främre näsöppningen hafva vi funnit 
vara lika hos båda (tamrenen och Spetsbergsrenen), eller mellan V3 och 
af eraniets längd, dock närmast det sednare. Bredden öfver ossa pterygoidea 
är smalare hos Spetsbergsrenen, och ungefär lika stor, som bredden öfver 
de bakre knölarne af nackbenets basilardel, då den deremot hos den 
Lappländska är större än denne sednare. Hos ett cranium af en hona 
af den sednare hafva vi funnit denna bredd lika med den hos den förra, 
men detta cranium är något mindre, och nämnde bredd är dock större än 
den å nackbenets basilardel. Hos vildrenen från Norge hafva vi funnit 
bredden öfver ossa pterygoidea lika med densamme öfver de bakre knölame 
å nackbenets basilardel. Diametern af orhita är lika hos båda, äfvensom 
afståndet mellan foramen infraorlniale och framkanten af mellankäksbenen. 
Afståndet mellan processus styloidd tympani är något större hos den Lapp- 
ländska renen, och bredden öfver fjällbenens okbensutskott ("temporal- 
bågarne") är ungefår lika hos båda. Underkäken är störst hos den Lapp- 
ländska. — I afseende på Spetsbergsrenens cranium förefinnas således, enligt 
dessa jeraförelser, inga andra mera anmärkningsvärda skiljaktigheter än 
näsbenens något mindre storlek, och annorlunda formade ändar. 
Andkesén anför äfven några skiljaktigheter i afseende på extremite- 
ternas ben hos Spetsbergsrenen från dem af den Lappländska och den Grön- 
ländska. Spetsbergsreneu utmärker sig genom kort och bredt skulderblad, 
smalt öfverarmben, kort skenben, och långt bakre kanonben. 
Spetsbergsrenen är, enligt A. J. Malmgren ^) under slutet af sommaren 
(i slutet af Juli, och i Augusti) mycket fet, och har då ett 2—3 tums 
tjockt specklager mellan huden och köttet. 
Den ren, hvars subfossila ben blifvit uppgräfda i torfmossar i Skåne, 
har varit större och starkare byggd än den La]>pländska och den Grön- 
ländska, och således utan tvifvel mest öfverensstämmande med den Norska 
vildrenen. 
Renen förekommer i vildt och tamt tillstånd i de nordligare 
och nordligaste trakterna af Gamla och Nya Yerlden. Vildrenen 
förekommer inom Sverige endast på Fjellryggen och i dess när- 
het, och dess förekomst sträcker sig härstädes, enligt hvad som 
uppgifves i Skandin. Fauna, så långt söderut som till gränsen 
mellan Dalarne och Herjedalen, och, enligt hvad som i Sv, 
Jägareförb:s Nya Tidskrift, I:sta arg. (1863) pag. 195, efter 
Engelska tidskr. The Field, uppgifves om dess utbredning i 
Norge, sannolikt till gränsen mellan Dalarne och Österdalen i 
Norge, öster om Trysildfjellet i sednare landet. De, som visa 
sig i dessa trakter, komma från Norge. Uti Tidskr. för Jägare 
och Naturforskare för 1832, pag. 344, har L. L. L^stadius upp- 
gifvit, att mellan Jemtland och de norra Lappmarkerna är en 
1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Furh. 1863, pag. 146—147. 
