841 
vidsträckt trakt på Svenska sidan af Fjellryggen — Jockmock, 
Arjeplog , Lyksele och Asele — hvarest inga vildrenar förefinnas. 
Uti de nordliga Lappmarkerna — vid Karesuando, Jiickasjärfvi 
och Gellivaara — förefinnas de , och nämnde författare förmodar, 
att orsaken härtill är den, att vildrenen i de norra Lappmar- 
kerna" har bättre tillgång på föda, äfvensom bättre tillfälle att 
kunna undkomma de förföljande Lapparne. Uti Norge, hvarest 
de ödsliga och på renmossa rika fjellen upptaga större delen af 
landet, har vildrenen — känd under namn af rensdyr — en 
mycket vidsträcktare utbredning än i Sverige, och förekommer 
mycket sydligare än hos oss, emedan högfjellen der sträcka sig 
längre söderut. Å det ofvan citerade stället i Sv. Jägareförbis 
N3^a Tidskrift anföres derom bland annat följande: Vildrenen är 
i Norge talrikare pä de vestra och sydvestra högfjellen än på 
de nordöstra *) , och detta tillskrifves dels den omständigheten , 
att den der icke är utsatt för förföljelse af Lapparne, och dels 
den, att vargen der är mindre talrik. På fjellen mellan Chri- 
stiania och Bergens stift, och på Säterdalens fjell i Christian- 
sands stift är vildrenen talrikare än på något annat ställe i 
landet. Den del af Langfjeldene , som mot norr sträcker sig till 
Hallingjökeln och mot söder till Nubseggen , är en af vildrenens 
älsklingsorter. På den stora f jellsträckning , som ligger mellan 
Gudbrandsdalen, Walders och Bergens stift, vid insjöarne Bj^gdin 
och Gjendin, vid Lesje och på Romsdalsfjellen träffar man hela 
året om stora hjordar af vildrenar, och det är icke ovanligt att 
om hösten finna flere tusen sådana tillsammans. Vid fjellen 
Eundane mellan Gudbrandsdalen och Österdalen, på Dovrefjell, 
mellan Hallingdal och Lerdal får man ofta se 300 till 1000 
stycken församlade. S. Nilsson anför i Skand. Fauna, pag. 506, 
att vildrenarne på högfjellen kring Eöldahl och Woxlie (mellan 
Christiania och Bergen) stundom finnas samlade i förvånande 
mängd. '^En dag i början af Juni 1826 hade man der sett fjellet 
på ungefär en half norsk mils bredd så tätt betäckt af vildrenar, 
som marken är, der får gå i flock. En del simlor (renhonor) 
hade nyligen kalfvat, och kalfvarne följde mödrarna. Skaran 
räckte så långt fram och tillbaka, att man ej kunde öfverskåda 
dess gränser." Ehuru man anträffar vildrenen här och der på 
Norska ^ellen ifrån Nord-Cap allt intill Säterdalen i Christian- 
1) Detsamma anföre» äfven i Skandinavisk Famia. 
54* 
