846 
Sedan hårfållningen blifvit slutad, och hornen blifvit färdiga 
och huden å dem afskafvad^), börjar vildrenens brunst omkring 
medlet af September månad , och den varar för honan i ungefär 
14 dagar. De störste och starkaste hanarne drifva bort de mindre 
och yngre, och samla omkring sig en seralj, hvars ledare de 
under denna tid äro. Om 2me sådane hanar med hvar sin seralj 
då mötas, uppstår der dem emellan en häftig strid, och den 
segrande sätter sig i besittning af den öfvervunnes seralj. Om 
tamrenar finnas i trakten, händer det stundom att de undan- 
körde hanarne taga sin tillflykt till dem, och para sig med tama 
renhonor. Vildrenens honor kallas i Norge shnlor. Deras par- 
ningsdrift skall fortfara till slutet af October, och flere hanar 
skola efterträda hvarandra i besittningen af seraljen. Efter slutad 
parning slå de sig tillsammans i skaror, som ej sällan äro mycket 
stora (öfver 1000 individer), och de vandra då från en trakt 
till en annan. Honan går drägtig i omkring 8 månader eller 
något mera, och föder i slutet af Maj eller början af Juni 1 eller 
2me ungar — den jmgre 1, och den äldre, (enligt Pallas), ofta 2:ne. 
Ungen skall dia modren tills följande hösten, men följer henne 
under vintren derpå. 
Tamrenen, som, såsom bekant, utgör den förnämste och 
hufvudsaklige egendomen för Lapparne i vår nord, Saraojederna? 
Ostiakerna, Tunguserna, Jukagirerna, Tschuktscherna och Korae- 
kerna m. fl. i norra Eyssland och Sibirien bosatta folkstammar, 
är i afseende på sin geogr. utbredning bunden vid dessas. Den 
är i sitt utseende och färg mera vexlande än vildrenen, samt i 
allmänhet mindre än denne, och af klumpigare byggnad. Man 
urskiljer 2:ne racer af tamrenen, nemligen: 
Shogsrenen , som äges af sådane Lappar, som uppehålla sig 
inom skogsregionen, och derföre endast beta sina renar inom 
denne, och de äro större än den andra racen, eller 
Fjellrenen , som äges af sådane Lappar, som under våren , 
sommaren och hösten vistas på högfjellen och under denne tid der 
1) Euligt Jonas Hollsten (K. Vet. Akad:s Handl. för 1774, pag. 126) 
ömsa de utskuine eller kastrerade hanarne hornen likasåväl som de andre, 
men de fälla dem sednare under vintren, och erhålla de nya äfvenledes 
sednare, ehuru förr än honorna få sina. Er. J. Grape (Utkast till Beskrifning 
öfver Enontekis Sokn i Torneä Lappmark; K. Vet. Akad.s Nya Handl. 1804, 
pag. 88) uppgifver, att hornen hos hanen l:sta året efter kastreringen blifva 
porösa och öfverdragna med ludet skinn, och att de sedermera allt fram- 
gent förblifva sådana. 
