850 
med en Iconvex och elastisk fotsula. Inga tårsäckar. Körtlar 
mellan tårna finnas stundom å framfötterna. Stundom har 
hanen, och stundom båda könen, skägg. Båda könen med horn, 
som hos hanen äro stora, kantiga, skrynkliga och mer eller 
mindre hoptryckta , samt riktade uppåt , och der efter höjda hakåt 
och ofta äfven idåt. Deras genomskärning vid hasen är suh- 
oval, med den longitudinella dimensionen störst. — Craniet har 
tårhenen framåt af smalnande och plattade (d. v. s. utan tydlig 
grop), näsbenens öfre profilkontur nästan rät, samt merendels 
en öppning mellan xmnnhenet, näsbenet, tårbenet och öfverkäks- 
benet — Merendels 2. 'ne spenar. 
Omkring 12 vilda arter från Europa, Asien, Afrika och N. 
Amerika tillhöra detta slägte, enligt den omfattning, som Prof. 
C. J. Sundevall gifvit åt detsamma Hos oss förekommer 
endast 
1. Capra hircus, Linné. 1758. 
Geten. 
Långt skägg; och kroppen betäckt med mer eller mindre 
långt ragg. Få öronen äro håren korta och åtliggande. Oro- 
nens längd ungefär lika med af den af hufvudet. — Kornen 
äro hoptryckta, med en hög, skarp och ojemn köl framtill, och 
baktill rundade, samt å inre sidan konkava, och mot spetsen 
divergerande och mer eller mindre vridna. 
Af tama geten har J. L. Fitzinger^) beskrifvit 41 tama 
racer, härledda från 2me särskilta slägten och 14 skiljda arter 
Dessa äro 1. Bezoargeten (^Hircus (Capra) aegagrus) , från 
vestra delarne af mellersta Asien, från Kaukasien till Himalaya ; 
2. den vanliga tama geten (Hircus cap)ra) ; 3. tama geten från 
Barbariet (Hircus barbar icus), från nord vestra Afrika och Spa- 
nien; 4. Sudangeten (Hircus aethiopicus), från Sudan och Central- 
Afrika; 5. platthornade geten (Hircus depressus), sannolikt 
1) Hos Angorageten är denna öppning stundom försvunnen. 
2) K. Vet. Akad:s Handl. 1845 (tr. 1847) pag. 274-,. och A. MuRRAY: 
The geographical Distribution of Mammals, pag. 332. 
3) Untersuchuugen iiber die Kacen der Hausziege ; Sitzungsberichte der 
Kals. Akad. d. Wissensch. zu Wien, mathem. naturwiss. Classe, B. 36, pag- 
469, och Bd. 37, pag. 289. — 1859. 
4) Härvid är det att märka, att Fitzinger antager flera arter än hans 
föregångare, och flera än som kunna anses säkra. 
