855 
inom slägtet, nemligen Ovis argali, från norra och mellersta 
Asien, Ovis mustmon^ från trakterna af Medelhafvet, Ovis trage- 
laphus, från Barbariet och Egypten, och Ovis montana, från 
Rocky Mountains i Norra Amerika. De af Blyth beskrifna ar- 
terna, som af honom blifvit skilda från dessa 4, synas emeller- 
tid, med få undantag, icke med fog kunna underkännas, om de 
än tarfva vidare utredning. 
De förekomma inom norra hemisferen af både Gamla och 
Nya Verlden, ehuru blott en art tillhör den sednare. De flesta 
arterna tillhöra Asien. De hålla sig i allmänhet på de högre 
bergstrakterna, liksom de af föregående slägte, och äro, äfven- 
ledas såsom de, skickliga att klättra på bergen, samt starka 
och härdiga djur, ehuru icke af någon betydande storlek. De 
tyckas i allmänhet förete en stor föränderlighet, så att man på 
de skilda lokalerna träffar egendomliga former eller arter för 
hvarje. Detsamma visar sig äfven uti de olikheter, som de tama 
fårracerna förete på olika tr^.kter. 
1. Ovis aries, Linné 
Fåret. 
Hanens horn äro mer eller mindre länga och spiral/or- 
migt böjda ^ med spetsarne stundom riktade utåt, och stundom 
inåt. Svansen är temligen lång, med 18 — 22 Jcotor. Kroppens 
hårheklädnad hestår af mer eller mindre krusig ull 
Liksom geten, har fåret varit domesticeradt sedan uråldrig 
tid, och före all upptecknad historia. Enligt Eutimeyer var fåret 
husdjur under stenåldern hos pålbyggnadernas innevånare i Schweitz, 
men vid de äldre pålbyggnaderna tyckes det icke hafva varit så 
talrikt som geten. Pålbyggnadernas färrace är olik de nuvarande 
racerna. Den har varit småväxt, och haft smärta och temligen 
höga ben, samt horn, som till formen mycket liknat getenå, och 
1) De vilda arterna hafva i allmänhet kort och slät hårbeklädnad af 
vanlig" beskaffenhet. Fårets ull måste således betraktas såsom en product 
af domesticationen. Den är derföre också underkastad en mängd vexlingar. 
Enligt C. Darwin (The Variat. of Anim. and Plants und. Domest. vol. I, 
pag, 98) förlora fåren i Vestindien efter 3:dje generationen sin ullige pels, 
med undantag af den på låren. På samma ställe omnämnes, att fåren i de 
lägre, varma dalarne vid Cordillererna i S. Amerika få behålla sin uUpels, 
om de såsom lam klippas, då ullen erhållit en viss tjocklek, men förlora 
den eljest. 
55 
