859 
än höge, samt mt/cJcet tjoclmre än sjclfva tårna; och lättJdöf- 
varne är o äfvenlcdes store, och transverscUe. Kroppen är i 
allmänhet stor och midersätsig , med stort hii/vud, och hög hals, 
proportionsvis korta extremiteter, som sakna hårtofsar^ och 
med låvq svans, som vid spetsen bär qvast. Af ven honan har 
horn, och hon har 4 spenar. — Craniet utmärker sig der ige- 
nom^ att pannbenen antingen helt och hållet^ eller nästan helt 
och hållet heiäcka hjernskålens Öfre sida, och merendels äfven 
tinninggroparne upptHl, så att hjesshencn icke, eller ock blott 
till ringa del är o synliga på denna sida; och tuber a frontalia 
ha/va sitt läge vid eller nära intill nackekammen, och vid yttre 
sidorna af pannan, och är o således långt åtskilde. Hos de 
äldre är pars mastoidea icke distinkt. — Framtänderna hafva 
kronan bred, skofvelformig , och roten af måttlig längd, och 
den förra är på de mellersia föga bredare än på de nästintill 
varande. Öfre hörntänder saknas. Kintänderna hafva tjockt 
cement. De öfre äkta kindtänderna hafva i bugten å deras 
inre sida en mer eller mindre lång accessorisk pelare. Kro- 
nans tvärdimension å dessa tänder är i allmänhet mindre än 
dess longitudinella Bio. 
Uöder denna familj har C. J. Sundevall ^) upptagit slägtena 
Fortax H. Smith, Damalis H. Smith, Änoa H. Smith, Bos Linné, 
Ovibos Blainville, Catoblepas Gray, och Oryx Blainville. Under 
si. Bos upptagas 3:ne afdelningar, nemligen a) Boves proprii; 
jS) Foéphagi et Bubali: y) Bison sive Bonasus. Af J. E. Gray 2) 
har detta slägte, med den omfattning, som åt detsamma blifvit 
gifven af C. J. Sundevall, blifvit deladt i 5 slägten, nemligen 
1. Bos, med arterna B. taurus Linné, B. indicus Linné, och 
B. dante Link: 2. Bubalus, med arterna B. buffelns, B. caffer 
och B. brachycerus ; 3. Bibos , med arterna B. f rontalis , B. 
gaurus, och B. banting; 4. Bison, med arterna B. bonasus och 
B. americanus (^vilka båda dock , enligt hvad vi ofvan pag. 34.7 
yttrat, utan tvifvel böra betraktas såsom varieteter af en och 
samma art); och 5. Foepjhagus, med arten F. grunniens. Vi 
anse oss här böra upptaga ifrågavarande slägte i den bemärkelse, 
som det af C. J. Sundevall erhållit, och karakterisera det der- 
före sålunda: 
1) K. Vet. Akadis Handl. för 1844 (tr. 1846) pag. 197-207. 
2) Catalogue of the Specimens of Mammalia in the CoUection of the 
JBritish Museum, Part. lU, Ungulata Furcipeda, pag. 16-40. — 1852. 
