861 
stigande gren bildar med hroppen en nästan rät vinkel^ der- 
igenom att dess haJcre Ixant stiger ungefär rätt upp från den 
af rundade angulardehn. 
Bos tmirus, Linné: Sjstema Naturse, edit. X:ma, pag. 71. - 1758. 
„ Idem: Fauna Svecica, edit. II:da, pag. 15. — 1761. 
„ C.J. Sundevall: K. Vet. Akad:s Handl. 1844, pag. 200.— 1846. 
„ S. Nilsson: Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:drauppl., pag. 574. — 
1847. 
„ frontosus, Idem: ibm, pag. 554. 1 
„ longifrons , Idem: ibm, pag. 557. / ')• 
„ Taurus, J. E. Gray: Catalogue of the specimens of Mammalia in the 
CoUection of the British Museum , Part III , Ungulata Furci- 
peda, pag. 17. — 1852. 
„ „ J. H. Blasius: Naturgeschiclite der Säugethiere Deutschlands, 
pag. 497. - 1857. 
J. E. Gray har å ofvan anförda ställe uppräknat 41 racer 
af nötkreaturet från både Gamla och Nya Yerlden. D. G. F. 
Macdonald 2) anför för England , Skottland och Irland 24 racer. 
1) Enligt benäget meddelande af Jap. Steenstrup 1861, hafva i torf- 
mossar i Danmark flera skallar af dessa båda former blifvit funna med tyd- 
liga tecken till att de hafva tillhört slagtade djur, hvadan det således, en- 
ligt honom, är ådagalagdt, att de böra räknas till den tama boskapen. Af 
samma åsigt har sedermera Eutimeyer varit (Fauna der Pfahlbauten, pag. 
143-146, och Geschichte des Eindes, 2.te Abth. pag. 155 & 162). Uti 
"The Edinburgh Review'' för JuH- October 1868, pag. 426—428, har en, 
som det synes, med ämnet väl hemmastadd författare, uti en recension 
af C. Darwins arbete "The Variation of Animals and Plauts under Dome- 
stication", yttrat den åsigten, att Bos frontosus Nilsson icke utgör nå- 
gon från Bos longifrons Owen skild art, emedan den genom en del omärk- 
liga gradationer så småningom öfvergår i den sednare. Pä samma ställe 
antager han emellertid, att B. longifrons är en egen och ursprungligen 
vild art, och att de Europeiska nötkreaturen härstamma dels från denne 
och dels från Bos primigenius; men att de fossila lemningarne af B. 
longifrons äro af jemförelsevis ung ålder (för hvilket påstående Quarterly 
Geological Journal för 1867 citeras), och hafva blifvit funna under sådana 
förhållanden, att de påtagligen endast tillhört tam eller förvildad boskap, 
och att på grund deraf B. longifrons icke ursprungligen, eller såsom vild, 
tillhör Europa , utan till denne verldsdel i tamt tillstånd blifvit importerad, 
och sannolikt från Asien. I England skall isynnerhet talrika lemningar af 
denna art eller race hafva blifvit funna i grannskapet af gamla Romerska 
boningsplatser. Den har endast bibehållit sig till närvarande tid i de trakter 
af landet, till hvilka den Celtiska befolkningen hade flyttat undan för de 
invandrande Saxarne, nemhgen Wales, Curaberland och Skottland, der den 
representeras af en småväxt, svart race af nötkreatur. Dessa åsigter öfver- 
ensstäraraa således i hufvudjaken med dem af Steenstrup och RCtimeybr, 
2) Caitle. Sheep and Deer, pag. 195-323. - im, 
