868 
får lika med eller något mindre än dess längd från näsbenen till bakre 
kanten vid nacken. Skaftet för horuqvicken är mycket kort eller nästan 
intet. Underkäkens uppstigande gren är tydligen riktad bakåt, och bildar 
således med kroppen en trubbig vinkel, och dess ledknapp är inåt starkt 
stupande. — Emalj öarnes kanter å de öfre äkta kindtänderna äro betydligt 
slingrige, och den bakre å den bakersta ön har en djupt ingående bugt. 
Den l:sta öfre äkta kindtanden har kronans längddimeusion ungefär 1 V2 
gånger större än dess tvärdiraension. 
Uroxe-Ko , A. J. Ketzius : Några i Skåne fundna fossila Horn och Skal- 
lar; K. Vet.Akad:s Nya Handl. T. XXIII, för år 1802, pag. 
282. ~ 1802. 
Boeuf fossile, G. Cuvier: Eecherches sur les Osseraents fossiles, 3:me edit. 
T. IV, pag. 150, pl. XI, fig. 1-4, & pl. XII, fig. 3 & 8. 
— 1825. 
Bos primigenms , L. H. BOJANUS : De Uro nostrate ejusque sceleto , Com- 
mentatio; Nova Acta Physico-Medica Acad. Caesar. Leopold. 
Carolinae Naturae Curiosoruni. T. XIII, pars ILda, pag. 424, 
tab. 24. — 1827. 
„ „ H. v. MeyéR: iiber fossile Resten von Ochsen, deren Arten 
und das Vorkommen derselben; Nova Acta Phys. Med. Acad. 
Caesar. Leop. Carol. Nat. Curios. T. XVII; Pars prior, 
pag. 144. - 1835. 
„ trochocerus, Idp:m: ibm, pag. 152, tab. XII. 
„ primigenius, E. Owen: A History of British fossil Mamnaals and 
Birds, pag. 498, fig. 208-210. - 1816. 
„ „ C. G. GiEBEL: Fauna der Vorvvelt, pag. 152. — 1847. 
„ Urus, S. Nilsson: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl, pag. 
537, med figurer. — 1847. 
„ primigenius, J. H. Blasius: Naturgesch. der Säugethiere Deutsch- 
lands, pag. 498, med figur. — 1857. 
„ „ P. Gervais: Zoologie et Paléontologie Fran9aises, pag. 131. 
— 1859. 
„ ,, L. EUTIMEYER: Versuch einer natiirlichen Geschichte des 
Eindes, 2:te Abtheil. pag. 127. - 1867. Något hopblandad 
med Bos taurus. 
Anm. Det har, såsom bekant är, och enligt hvad som derom i Skand. 
Fauna yttras, varit omtvistadt, huruvida Eomarne, och särskilt Julius 
CiESAE med namnet Urus afsett uroxen eller bisonoxen Eedan G. Cuvier 
uttalade den åsigten , att Eomarnes Urus sannolikt är B. primigenius , 
och denna förmodan har sedermera blifvit antagen af de fleste, t. ex. v. Baer 
1) Commentarii de bello Gallico, lib. VI, cap. XXVIII. 
2) Eecherches sur les Ossements fossiles, 3:me édit. T. IV, pag. 116. 
— 1825. (Samma åsigt i en föregående uppl. af 1823). 
3) Bullet. scientif. de TAcad. Imp. des Sc. de St. Pétersb. T. IV, N:o 8. 
