870 
ett ytterligare stod för riktigheten af Herbeestains uppgifter, nemligen ett 
för omkring 470 år sedan af en Flandrisk riddare GiLBERT DE Ladnoy 
leranadt meddelande, att vid nämnde tid uti en park vid Troki i Polen 2:ne 
olika slag af vilda oxar förekommo, af hvilka det ena slaget af honom be- 
nämnes "boeufz sauvaiges", och det andra "Wesselz." Med det förra menas 
utan tvifvel uroxen , och med det sednare hisonoxen eller ^ Wisenten", såsom 
den också blifvit kallad. Det kan således ahtagas , att uroxen i vildt tillstånd 
funnits qvar på ett eller annat ställe i Europa ännu under den historiska tiden, 
om än dess tillvaro för det mesta faller inom en mera aliägsen tid, nemligen 
den , då raenuiskan ännu icke lärt sig bruket af metaller Det möter der- 
före ingen svårighet att antaga, att Cäesar med de i "silva Hercynise" 
förekommande un verkligen menat Bos primigenius , för hvilket antagande 
den af Caesar gifna korta beskrifningen tydligen talar. Men om än den 
Romerska benämningen Urm med allt skäl således bör antagas tillhöra 
uroxen, följer dock icke häraf, att detta namn kan få betydelsen af art- 
namn; och då ett annat sådant blifvit gifvet efter den binominala nomen- 
claturens reglor, måste detta antagas. Nanmet primigenius är det äldsta 
artnamn, som åt den blifvit gifvet, och den måste således få namnet 
Bos primujenms i stället för det af Bos urus. 
Beskr. Skelettet utvisar, att den varit af en betydligare storlek än de 
tama nötkreaturen vanligen äro. Endast de största individer af den Engelska 
kovthornsracen kunna anses komma den nära i detta afseende ^) Det första 
nära fullständiga skelett af den, som någonstädes erhållits, är det redan 
nämnda, som är uppstäldt i Lunds Universitets zoologiska museum'). Dess 
dimensioner anföras i Skand. Fauna. Vi hafva å detsamma för ett par år 
sedan tagit följande mått: 
1) S. Nilsson har både i Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl., pag. j 
546 & 547, och i Skandin. Nordens Ur-Invånare, l:sta Band. Stenåldern, 
2:dra uppl. pag. 96- -97, tab. VII, fig. 175—177, omtalat ett i Lunds Uni- | 
versitets zoologiska museum förvaradt och af honom föräradt skelett af ur- 
oxe , funnet i en torfmosse i södra Skåne , å hvilket i ett par neuraltaggar 
på länden synas märken efter ett sår, som nämnde uroxe en längre tid före 
sin död erhållit, sannolikt genom ett med flintspets försedt kastvapen. j 
2) De cranier, som blifvit funna i äldre mergellager, äro större än de, 
som erhållits i torfmossarne hos oss. E. Owen (A History of British fossil , 
Mammals aud Birds, pag 498) har afbildat och beskrifvit ett sådant, hvars^j 
längd är något öfver 3 fot, och han nämner, att större blifvit funna. Detta» 
i förening med något längre metacarpal- och metatarsalben , visar, att deH 
äldsta formerna af uroxen varit större än de yngre. ^ 
3) Ett par dylika skeletter, som sedermera blifvit funna i torfraossar i 
Danmark, äro uppställda i Köpenhamns Universitets zoologiska museum. ^ 
Euligt BOJANUS, fanns redan 1821 vid Hassleben i Weimar ett nästan full- ; 
ständigt skelett af denna oxart, men å detsamma saknas dock en stor del | 
af craniet, så att det derigenom uti fullständighet ingalunda kan jeraföras jj 
med det i Lund. Detta sednare skelettet är icke af något särdeles gam- ( 
malt individ, men dock icke af något ungt, emedan epiph3'serna samman- J 
smält med sina resp. ben. H 
