873 
och vid spetsen slutligen inåt och bakåt , då craniet ställes i ett horisontelt 
läge. Stundom är deras böjning uppåt mindre stark, och afståndet mellan 
deras spetsar tillfölje deraf större. 
Anm. Uroxen företer, sävidt vår erfarenhet hittills sträcker sig, en 
skiljaktighet från det tama nötkreaturet deruti , att man uti dess craniiform 
har svårt för att finna några så påfallande och säkra könsskillnader, som 
de, hvilka craniet hos det sednare vanligen erbjuder. Också hafva vi icke 
sett några dylika könsskillnader för uroxen någonstädes framställde. Vi 
hafva haft tillfälle att se öfver tjugo mer eller mindre fullständiga skallar 
af uroxen dels i Lund, dels i Köpenhamn och dels i Stockholm, och dervid 
gjort den iakttagelsen, att antingen är i de der varande samlingarne blott 
det ena könet representeradt, eller ock äro könsskillnaderna i craniiformen 
obetydlige, då man fäster tillbörligt afseende på den föränderlighet, som 
är bunden vid de olike åldrarne. Med ledning af de könsskillnader, som 
det tama nötkreaturets cranium företer, hafva vi emellertid funnit några 
skiljaktigheter mellan uroxecranier, som möjligtvis kunna betraktas såsom 
könskarakterer. Craniet af den förmodade hanen eller tjuren af uroxen är 
baktill något bredare än det af den förmodade honan eller kon. A det 
förra äro pannans sidokanter mindre konkava, och densammas bredd midt 
emellan basen af hornqvickarne och ögonhålorna är ungefär lika med af_ 
ståndet mellan ögonhålan och bakre kanten af pannan , eller ock något 
större än detta, då craniet af den förmodade honan deremot har nämnde 
bredd mindre än ifrågavarande afstånd Occipitalfältet är å craniet af 
hanen bredare än å det af honan , och craniets bredd baktill öfver de å 
fjällbenen of van de yttre öronöppningarne varande knölarne är hos hanen 
mycket större än dess höjd från undre kanten af nackbenets basilardel ; och 
i förening dermed äro occipitalfältets sidokanter mellan nämnde knölar och 
de ingående vinklar, som hjessbenen bilda under hornqvickarnes baser, tera- 
ligen starkt konvexe , och nämnde vinklar mycket spetsige. Craniet af den 
förmodade honan är baktill visserligen något, men ej så mycket bredare än 
högt, och occipitalfältets nämnde sidokanter äro antingen helt obetydligt 
konvexe, eller räte, eller ock t. o. m. något litet konkave, och de af hjess- 
benen bildade vinklarne under hornqvickarnes baser äro föga spetsige. A 
craniet af den förmodade hanen är näsbenens längd något mindre , så att 
deras gemensamma bredd icke innehålles å detta mera än 2 Vj gånger, 
dä den deremot innehålles mera — t. o. m. 2% gånger — i densamme å 
craniet af den förmodade honan. Näsbenens längd å craniet af den förre 
är ungefär lika med afståndet mellan incisurce supraorbitaJes. Ansigtsdelen 
å det förra craniet är något kortare än den å det sednare, så att afståndet 
mellan bakre spetsen af näsbenen och bakre kanten af pannan å det förra 
är föga kortare än detsamma mellan samme spets och framkanten af mellan- 
käksbenen , då det förra afståndet å den förmodade honans cranium är tem- 
1) Med afseende på denna karakter få vi hänvisa till den af OWEN å 
pag. 498 af Brit. foss. Mammals etc. lemnade figur såsom föreställande 
craniet af en hane; och till den af CuviER uti Kech. sur les Ossem. foss., 
T. IV, pl. XI, fig. 1, såsom visande det af en hona. En med denne sed- 
nare öfver ensstämmande figur finnes hos Blasitjs. 
56* 
