875 
kotorna äro högre än de å nötkreaturets skelett. Parapophyserna på den 
6:te halskotan äro jemförelsevis mindre. Bröst-, länd- och korsbenskotorna 
äro af vanligt antal: 13, 6 och 5. 
Extremiteterna : Skulderbladet är mycket stort, med hög spina och 
starkt framstående processus coracoicleus , och den förra har kanten å midten 
starkt bakåt böjd Öfverarmbenet är utomordentligt starkt, och omkretsen 
af dess öfre ända ej fullt ett par tum mindre än benets längd. Tuberculum 
majus är ganska djupt tvådeladt, och omkring 4'/2 t. bredt. Strålbenet 
är proportionsvis bredare än hos nötkreaturet, och metacarpalbenet kortare 
än detsamma af detta. — Den bakre extremitetens ben äro äfvenledes tjockare 
än hos nötkreaturet, och skenbenet är betydligt kortare än lårbenet. Meta- 
tarsalbenet är icke betydligt (blott tum) längre än metacarpalbenet, och 
således jemförelsevis kort. 
Såsom CiESAR och Herberstain anföra, har uroxen varit af samma 
skapnad, och ungefär samma utseende som tama nötkreaturet, men med 
mindre dröglapp. Uti Skand, Fauna, pag. 550, omtalas en hos en köpman 
i Augsburg af Hamilton Smith påträffad originalmålning, som anses vara 
målad i början af 1500-talet, och som lärer föreställa en uroxe. I ena 
hörnet af denna målning voro qvarlefvor af ett (förmodligen adeligt) vapen, 
och ordet Thur i förgylda, Tyska bokstäfver, ehuru nästan utplånadt. Denna 
målning blef aftecknad af H. Smith, och teckningen uti tryck offentliggjord 
i Griffith's "Animal Kingdom", Bd. IV, pag. 416; och den anses såsom 
tillförlitlig af S. Nilsson, som med anledning deraf beskiifver uroxens ut- 
seende sålunda: "Den här ofvan omnämnda målning, som HäM Smith ko- 
pierat, visar, att IJrus var utan man och hade temligen släta hår öfver 
hela kroppen, med undantag af den räta (ej kuUriga) pannan, der de voro 
längre och krulliga; hufvudet var stort, halsen tjock, dröglappen liten» 
ryggen rak och svansen lång, så att den räckte nedom midten af tarserna 
(metatarserna). Färgen var helt och hållet sotigt svart (sooty black), blott 
hakan var hvit; . hornen, som voro riktade utåt, framåt och uppåt, voro 
hvitaktiga med långa svarta spetsar.'* I afseende på färgen uppgifver Her- 
berstain , enligt ofvanstående citat , att den var svart, med ett smalt af 
hvitt blandadt band långs ryggen. 
Denna kolossala och såsom vild utdöda oxart har varit vida utbredd 
både i Europa och Asien. Fossila lemningar af den hafva blifvit funna i 
torfmossar, mergellager, bengrottor och benbreccior i alla länder i Europa, 
och äfven på åtskilliga ställen i Asien. Hos oss hafva ben af den för det 
mesta blott blifvit funna i Skånes , och företrädesvis södra Skånes torf- 
mossar, och blott ett par gånger liafva dylika anträffats längre upp i Sverige 
nemligen i Östergötland. Den förste, som i tryck omtalat förekomsten af 
ben — hornqvickar och skallar — af uroxen uti Skånes torfmossar är A. J. 
Ketzius, uti hans Faunae Suecicse, pars I:ma, och uti K. Vet. Akad:s Nya 
Handl. för år 1802. Sedan dess hafva många dylika fynd blifvit gjorda, 
enligt hvad som anföres i Skand. Fauna af S. Nilsson, Vi hafva i Lunds 
Universitets zoologiska museum sett 10 dels fullständiga och dels ofullstän- 
diga skallar, samt ett nästan fullständigt, och 2:ne ofullständiga skeletter» 
med tillhörande fullständiga skallar, af uroxen, funna i Skånska torfmossar 
Uti den geologiska afdelningen af K. Naturhistoriska Riksmuseum i Stock- 
