876 
holin hafva vi sett ett par dylika skallar från samma trakt, och en D:o i 
K. National-Musei archaeologiska afdelning. Uti Öfversigt af K. Vet. Akad:s 
Förliaiidl. för 1857, pag. 37, har J. W. Gkill beskrifvit fyndet af en fossil 
hornqvicke af uroxen i Östergötland. Den fanns på 1 å 2 alnars djup i ett 
'"dytag" 50 alnar från Svartåns strand, och nära en större bro, som leder 
öfver denna å, samt omkring 1 mil nordvest från Linköping. Denne horn- 
qvicke beskrifves af Grill såsom 2 fot 2®/,^ tum lång efter den konvexa 
sidan, och 1 fot t. i omkrets vid roten. Vi hafva haft tillfälle att se 
den , och äro öfvertygade om dess äkthet. Den är fullkomligt lik andra 
dylika. Det 2:dra fyndet i Östergötland af ben af uroxen omnämndes i tiduin- 
garne under år 1870, och särskilt sågo vi berättelsen derom i tidn. Upsala 
Snällpost N:o 62 för nämnde år. Enligt denne hade man i en torfmosse på 
Hagebyhöge skattegårds ägor i nämnde provins funnit ett cranium af ifråga- 
varande djurart, som hade pannans bredd mellan ögonhålorna 1 fot, och 
hornqvickarnes omkrets vid basen 1 D:o. Afståndet mellan spetsarne å 
hornqvickarne var 2 fot 8 tum. Härigenom är det således ådagalagdt, att 
uroxen inom Sverige icke endast varit inskränkt till Skåne. Uti torfmos- 
sarne trälfas dess ben i allmänhet på bottnen dels i den der ofta varande 
mergeln eller leran, och dels i det undre lagret af torfmassan. Etatsrådet 
Jap. Steenstkup har närmare beskrifvit detta läge ^) , och dervid gjort 
den iakttagelsen i Danmark, att uroxens tillvaro derstädes varit samtidig 
med landets s. k. furuträds period, och att den förtärt barr. Uti Skandi- 
navisk Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. pag. 546 547, omnämnes, att 
det ofvan anförda nära fullständiga uroxeskelettet i Lunds Universitets 
zoolog, museum blifvit funnet på 10 fots djup, på bottnen af en torfmosse. 
— Med afseende på dess förekomst i Asien uppgifver H. B. Tristram, att 
ben, sannolikt tillhörande den, blifvit funna uti en benbreccia på Libanon 
i Palestina 2); och enligt J. F. Brandt ''), hafva ben och tänder af den an- 
träffats både i Sibirien ech i bengrottor på Altai. 
Atim. Vi hafva redan ofvan pag. 862 yttrat, att den storväxta och 
plattpannade Friesländska eller Holsteinska nötkreaturs-racen, enligt Nilsson 
och EUTIMEYER, sannolikt J|härstammar från m'Oxen. Uti några få parker i 
England har man sedan mycket lång tid tillbaka bevarat en vild eller half- 
vild nötkreaturs-race {Urus scoticus Smith), af hvitfärg, med rödbrunaktig 
eller stundom svartaktig färg på nosen och öronen, samt af ringa storlek, 
och som stundom blifvit ansedd såsom en degenererad qvarlefva af uroxen. 
Den är afbildad och beskrifven i Jardine's Naturalisfs Library, Mammalia, 
vol. VIII, pag. 198, år 1854. Hårbetäckningen pä pannan, halsen och bo- 
garne är något längre, ehuru icke så lång som på bisonoxen. L. Rutiméyer'') 
har af bildat ocli beskrifvit dess cranium, och ansett, att den t. o. m. mera 
än den Holsteinska racen närmar sig till uroxen. De mest anmärkuings- 
1) Oversigt over det Kong. Danske Vidensk. Selskabs Forhandl; 1870, 
N:o 3, pag. 108-110. 
2) Proceed. of the Zool. Soc. of Lond. 1866, pag. 85. 
3) Bulletin de FAcad. Lnp. des Sciences de St. Pétersb. T. XV, N:o 2, 
pag. 183. - 1870. 
4) Geschichte des Rindes, 2:te Abth. pag. 133 och följ., tab. 3 & 4. 
