878 
Bison amerieanus 
Bos bison & 1 C. J. Sundevall: Methodisk öfversigt af Idislande. 
„ amerieanus j' djuren, Linnés Pecora; K. Vet. Akad:s Handl. 1844, 
pag. 203. - 1846. 
Bison prisctis, E. Owen: A Histor}^ of British fossil Mammals and Birds, 
pag. 491. - 1846. 
Bos Bison, S. Nilsson: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl., pag. 
562, — 1847. 
Bos Urus, DiÄjiTKi DE DoLMATOFF : Nota on the Capture of the Aurochs; 
Proceed. of the Zool. Soc. of Lond. 1848 , pag. 16. — 1848- 
Med figurer. 
Bi^on Bonassus k\ ^' Catalogue of the specimens of Mamraalia 
, } Collection of the British Museum, Ungulata 
„ Amerieanus^ fureipeda, pag. 36 & 38. - 1852. 
Bos Bison, J. H. Blasius: Naturgesch. der Säugethiere Deutschlands , 
pag. 492. — 1857. 
J. Leidy: The extinct Mammalian Fauna of Dakota 
1 g^j^^ Nebraska, etc; Journal of the Academy of Na- 
priseus & > . . 
T ..r. I tural Sciences of Philadelphia . 2:d series, vol. VII, 
■' I pag. 371. - 1869. 
Bos honasus, J. F. Brandt: Neue Unters. iiber die in den altaisch. Höhlen 
* aufgefund. Säugethierreste , etc. ; Bullet. de TAcad. Imp. des 
Sc. de St. Pétersb. T. XV, pag. 177. - 1870. 
Anm. I öfverensstämmelse med J. F. Brandt (å anf. st.) anse vi, att 
denna oxart, som utan allt tvifvel är Komarnes Bison och de gamle Ger- 
manernas Visent, icke desto mindre bör hafva artnamnet honasus, dels 
derföre att detta af Linné blifvit gifvet åt den vavieteten, som tillhör den 
Gamla Verlden , då han deremot kallat den Amerikanska Bos Bison, och 
dels derföre att detta är det äldsta kända namn för densamma, då den re- 
dan hos Aristoteles förekommer under namnet Bovaaog. Vi hafva redan 
ofvan ; pag. 347 & 348 , yttrat den åsigten , att den Nordamerikanske bison- 
oxen bör betraktas såsom tillhörande samma art som den Europeiske. Denna 
åsigt delas äfven af J. F. Brandt, J. H. Blasius m. fl. 
Beskr. Den ännu qvarlefvande , Gamla Verlden tillhörande varieteten af 
denna art är mindre än den fossile formen , isynnerhet mi)idre än den äldre af 
denne sednare, men dess dimensioner äro dock så betydliga, att den med 
rätta kan betraktas såsom ett af de största landtdäggdjuren. Enligt Blasius» 
stiger dess kroppslängd till 10 fot eller 3 mét. , och dess höjd öfver raan- 
ken eller bogarne till 6 fot eller 1,800 mét. Hufvudet är jemförelsevis 
kort, och dess längd är å ett individ af de uppgifna dimensionerna, enligt 
samme författare, blott 1 f. 9 ®/io t. eller 594 mill. Dess bredd är deremot 
stor, och afståndet mellan hornens baser är 8*/, o t- eller 255 mill. Krop- 
1) Enligt Jakocki (anf. st.), stiger dess vigt till 16 centner. Honorna 
äro åtminstone '/e niindre än hanarne vid samma ålder. 
2) Enligt Jarocki, skall hufvudet hos äldre hanar länge, och möjligen 
under hela lifvet, tilltaga i storlek. 
