m 
Den äldre fossile bisonoxen, från mergellager, bengrottor oeh flodbäd- 
dar, tillsammans meåMa7nmuth, Bhinoceros och Hippopotamus m. fl., och 
som af Harlan blifvit kallad Bos latifrons (1825), af BOJANUS Urus 
prisciis, och sedermera af Herma^^n VON Meyer Bos prisens, och af E. 
OwEN Bison priscuSj skiljer sig i flera afseenden märkbart från den yngre 
formen , men öfvergångar dem emellan förefinnas ; och det visar sig der- 
igenom, att B. prisens endast är en äldre form af B. bison, som till den 
står ungefär i samma förhållande, som den äldre formen af B. primigenius 
till den yngre af samma art. Samma åsigt har blifvit yttrad i Skandinavisk 
Fauna'}, och äfven Owen har yttrat den åsigten , att man icke kunnat 
finna någon tillfredsställande artskilnad mellan den fossile och den ännu 
lefvande formen af bisonoxen 2). Den äldre fossile eller subfossile for- 
men har varit större, och med betydligt längre och mindre böjda horn, 
än den yngre subfossile och den lefvande D:o, men, ehuru större, har den 
dock haft en jemförelsevis mindre tjock kroppsbyggnad. A craniet är an- 
sigtsregionen hos B. prisens något längre, så att afståndet mellan bakre 
ändan af näsbenen och framkanten af mellankäksbenen är lika med eller 
något större än pannans bredd öfver bakre orbitalkanterne , och orhitcB äro 
något mindre, men väl så starkt utstående. Hos den yngre formen är 
förstnämnda afständ något mindre än nämnde bredd. Den knöl, som 
finnes å yttre sidan af hvartdera öfverkäksbenet , är större hos B. prisens. 
(Enligt de figurer, som blifvit gifna uti Cuvier's Kecherches sur les Ossem. 
foss. , 3:rae édit. T. IV, pl. XI, fig. 5, och uti Brit. foss. Mamm. andBirds^ 
pag. 491. Den förre af dessa figurer har blifvit kopierad uti Blasii Na- 
turgesch. der Säugeth. Deutschl. , pag. 494). Hornqvickarne , ehuru något 
vexlande, äro af betydlig längd, och längre än hos den yngre formen. H. 
V. Meyer har å anf. st. , tab. XI , af bildat en panna med hornqvickarne , 
hvilka h vardera efter den konvexa kanten äro 2 fot 5^/, q tum eller 759 mill. 
långa, och afståndet mellan deras spetsar 4 f. 6 t. eller 1,382 mét. 
Hornqvickarne å det af Owen afbildade craniet hafva varit något nära af 
samma längd. A geologiska afdelningen af det Kgl. Naturhistoriska Riks- 
museum i Stockholm förvaras en panna med påsittande hornqvickar, till- 
hörande den äldre formen {B. priseus) af bisonoxen , och funnen i Sibirien^ 
samt hitförd under medlet af förra århundradet af Bergsrådet Psilander- 
HJELM^). Den tyckes antyda ännu större dimensioner än de af Meyer och 
Owen afbildade. Professor Angelin har benäget gifvit oss tillfälle att taga 
följande mått å densamma. Pannans bredd öfver orhitce 12V,o eller 375 
mill. Afståndet mellan baserna af sjelfva hornqvickarne åmidten, och med 
inbegrepp af deras skaft, 14Vio t- eller 435 mill. Afståndet i rät linia 
mellan hornqvickarnes spetsar 5 fot, eller 1,500 mét. , ehuru nämnde spet- 
sar äro ofullständige. Bredden öfver knölarne ofvan de yttre öronöppnin- 
garne 11 t. eller 330 mill. 
Bisonoxen har hos oss förefunnits samtidigt med uroxen, emedan sub- 
fossila ben af den uti torfmossar funnits i samma lager som de af denne, 
1) Däggdjuren, 2:dra uppl. , pag. 568. 
2) Brit. foss. Mamm. and Birds, pag. 493. 
3) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1867, pag. 81. 
