884 
men den har utan tvifvel här varit mera fåtalig än uroxen, då man endast 
några få gånger påträffat dess ben Enligt ofvan och enligt hvad som upp- 
gifves i Skand. Fauna, förefinnes af den å Lunds Universitets zoologiska 
museum ett något ofullständigt skelett, å hvilket craniet är fullständigt, samt 
ofullständiga cranier af ett gammalt och ett ungt individ. Dessa ben hafva 
blifvit funna i de sydligaste delarne af Skåne. Dessutom hafva dylika ben 
funnits i alla länder af Europa och i mellersta och norra Asien, t. o. m. i de 
nordligaste och mest östliga delarne af Sibirien. I sistnämnda land anträffas 
depåsamma lokaler som ben af Mamnmth, nemligen vid floderna, då dessa 
vid högt vattenstånd utskära sina stränder. Derstädes skola dessa ben oftare 
påträffas, än i Europa , så att det tyckes , som bisonoxens geografiska ut- 
bredning inom Gamla Verlden varit mera östlig än vestlig. Enligt Brandt 2), 
hafva i Asien ben af den (företrädesvis af den äldre formen) funnits mycket 
talrikare i Sibirien, samt anträffats så långt söderut som i Persien och i 
bengrottorna på Altai , och den skall , enligt honom , sannolikt äfven hafva 
förekommit i mindre Asien. Enligt Tristram ^) , hafva sädana ben funnits 
af honom i en yngre bengrotta på Libanon i Palestina. Enligt Gmklin, 
hafva cranier af denna art funnits i trakten af floden Anadyr i nordöstra 
Sibirien. Derigenom är sambandet uti den geografiska utbredningen mellan 
Gamla och Nya Verldens bisonoxar antydt, men hvilkendera af dem som 
bör betraktas såsom den äldste formen , är oafgjordt. Den äldre subfossile 
formen (B. prisens) är för bådadera gemensam , och det tyckes , som Gamla 
Verldens bisonoxe skulle stå denne något närmare , än Nya Verldens gör. 
Gamla Verldens lefvande bisonoxe förekonimer ännu på ett par ställen , 
men kan betraktas såsom på väg att såsom vild tillhöra de utdöda djurens 
antal, liksom uroxen, ehuru den på ena stället åtnjuter Kyske Kejsarens särskilta 
hägn. Detta sednare ställe är, såsom bekant , Bialowiezer- eller Bialowescher- 
skogen i Lithauen , der ett temligen betydligt antal finnes "*). Det andra 
stället är norra sluttningen afCaucasus, hvarest den, enligt J. F. Brandt*), 
förekommer i smärre skaror. Denna uppgift har sedermera af F. C. Noll ^) 
1) Äfven i Danmark synes den hafva varit fåtalig, emedan uti Univer- 
sitetets i Köpenhamn zoologiska museum förvaras endast ett par ofullstän- 
diga subfossila skallar af densamme från Danmark. 
2) Bullet. de TAcad. Imp. des Sc. de St. Petersb. T. XV (1870), pag. 180. 
3) Proceed. of the Zool. Soc. of Lond. 1866, pag. 85. 
4) Jarocki uppgifver 1830 deras antal till 711, och enligt L. Lungers- 
HAUSEN (Der Zool. Garten 1866), skulle det 1866 icke hafva öfverstigit 500, 
enligt deras antagande, som hafva uppsigt öfver skogen. 
5) Bullet. de la Soc. Imp. des Nat. de Moscou, ann. 1866, N:o I, pag. 
252-259. 
6) Der Zoologische Garten, 1868, pag. 216. Enligt denna sednare 
uppgift, hade man på ett ställe derstädes (Caucasien) sett omkring 50 individer 
tillsammans. — Uti samma tidskrift för 1866, 7:er Jahrg. pag. 350, berättas, 
att Ryske Kejsaren föregående året skänkt fyra bisonoxar till Fursten VON 
Pless, för att utplanteras på dennes vidsträckta skogar i Schlesien. Tid- 
ningen Neue freie Presse för d. 9:de November 1869 uppgifver, att Konung 
Wilhelm af Preussen d. 6:te i samma månad med egen hand sköt en bison- 
