890 
Hvaldjurens byggnad ådagalägger, att de uteslutande äro 
vattendjur, och erfarenheten har ofta gifvit vid handen, att de 
snart dö, då de komma upp på det torra, ehuru de, såsom de 
andra däggdjuren, äro luftandande djur. Den väsendtliga orsaken 
till deras död på land, mer eller mindre kort tid efter det de 
kommit upp på det, är emellertid brist på förmåga att der re- 
spirera, och detta tillfölje deraf, att de der icke kunna verk- 
ställa de för respirationen nödvändiga ut- och inandningsrörel- 
serne, emedan deras för detta ändamål afsedda mekanism ute- 
slutande är lämpad efter vattnet. Deras iisklike kroppsform gör 
dem äfvenledes helt och hållet oförmögna att röra sig på landet, 
och de äro derföre förlorade , när de fastnat på det, eller strandat. 
Men deras förmåga att röra sig i vattnet är desto mera utmärkt, 
och vida öfverträffande själdjurens, såsom ofvan, pag. 647 redan 
blifvit anfördt. Den tunge , spolformige , baktill starkt hoptryckte 
och der mycket spänstige och med en stor horisontell stjertfena 
utrustade, och med slät och glatt yta försedde kroppen gifver 
dem förmågan att med pilens hastighet skjuta genom vattnet. 
Stjerten och stjertfenau äro deras förnämsta rörelseorganer, och 
bröstfenorna tjena hufvudsakligen endast till att hålla kroppen i 
sitt rätta läge. De simma vanligen med vågiga rörelser, d. v. s- 
så, att de först höja hufvudet öfver vattenytan, sänka derefter 
detta och höja ryggen öfver densamma , och visa slutligen stun- 
dom stjerten öfver den i samma ögonblick som de gå ned med 
hela kroppen, för att snart återigen på något afstånd visa sig 
på samma sätt. Dessa vågiga rörelser, eller omvexlande höjande 
och sänkande af vissa delar af kroppen öfver och under vatten- 
ytan, få stundom utseende af att vara tumlande, och hafva gif- 
vit anledning till benämningen tumlare. Stundom höja de en 
betydlig del af kroppen öfver vattnet på en gång , och mera 
sällan springa de upp ur vattnet med hela kroppen. En del ut- 
märka sig genom denna sednare egenskap, och hafva deraf fått 
sitt namn {siwingaré). De vågformiga rörelserna stå utan tvifvel 
i samband med de respiratoriska, och derföre hafva näsöppnin- 
garne eller näsöppningen fått sitt läge på den öfre och högre 
delen af hufvudet. Lungorna äro stora, och ut- och inandnings- 
rörelserna komma i allmänhet icke så tätt på hvarandra, som 
hos landtdäggdjuren, men dock komma hvaldjuren vanligen med 
kort mellantid upp till vattenytan för att andas. De kunna, då 
de äro förföljde, hålla sig länge under vattnet, och följaktligen 
