892 
trotsar hotande faror, för att bistå honom. I allmänhet föder 
honan blott en unge, som är så stor, att han har ^/^—^/^ af 
moderdjurets kroppslängd. Parningen sker, enligt Scokesky, i 
upprätt ställning, men enligt Jackson i horisontell D:o, och 
så att de båda könen alternerande hafva den öfre delen af huf- 
vudet öfver vattnet i och lör respirationen. Tiden för drägtig- 
heten är ej säkert känd, men förmodas vara lång, 9— 12 månader. 
Hvaldjurens geologiska ålder sträcker sig med afvikande 
former, sådane som Squalodon och Zeuglodon^ tillbaka till de 
eocena och miocena bildningarne af tärtiärperioden, och med mera 
typiskt utbildade former t. o. m. till de miocena. Bardhvalarne 
äro numera, såsom bekant, i allmänhet af mycket betydande 
dimensioner, och de största af alla däggdjur ; men under tertiär- 
perioden funnos bardhvalar (af slägtena Cetotherium & Facliya- 
canthis, J. F. Brandt), som ej voro mera än 6— 12 fot långa 2). 
De i Europa och Asien funna fossila lemningar af bardhvalar 
från nämnde jjeriod ådagalägga, att här då varit ett stort haf, 
som från vestra delarne af Europa betäckte de södra och mel- 
lersta delarne af denna verldsdel, och sträckte sig ända till 
Central- Asien ^). Subfossila lemningar af hvaldjur, funna i Svensk 
jord från en sednare period (den qvartära eller diluviala) utvisa, 
att äfven en stor del af den Skandinaviska halfön varit betäckt 
af hafvet under en äldre tid. 
Länge var kännedomen om hvaldjuren, isynnerhet om de 
större af dem, i hög grad inskränkt, och man kände endast ett 
obetydligt antal former af denna ordning; men under de sista 
15—25 åren har naturforskningen egnat dem mera uppmärk- 
samhet, och de hafva varit föremål för en talrik mängd större 
och mindre afhandlingar, dels sysselsättande sig med deras di- 
stinktiva och systematiska, och dels med deras anatomiska och 
physiologiska beskrifning, så att vår kunskap om dem på sed- 
nare tiden blifvit i ganska väsendtlig mån riktad. Dock måste 
den ännu betraktas såsom mycket bristfällig, och detta synes 
till hufvudsaklig del bero derpå, att dels dessa djur sällan i 
1) Boston Journal of Natural History, vol. V, pag. 146. 
2) J. F. Brandt : Bemerkungen liber die untergegangenen Bartenwale 
(Balaenoiden) , deren Reste bislier im ^Yiener. Becken gefunden wurden: 
Sitzber. d K. Akad. d. Wiss. zu Wien, 1872, l;e Abth. math. naturw. Cl. 
April-Heft. | 
3) Idem: BuUet. de TAcad. Imp. des Sciences de St. Pétersb. T. XVI, 
pag:,^566. (1871). 
