981 
heten af Fredrikshald i Norge den 17:de November 1749, och 
var 13 alnar i längd, och 7 V4 aln- i omkrets. Då den öppnades, 
fanns uti den ett foster, som var 8^/2 aln. långt. Det individ, 
hvars skelett, enligt hvad ofvan blifvit iippgifvet, förefinnes i 
Lunds Universitets zoologiska museum, strandade i April månad 
1823 vid Landskrona. Enligt hvad som anföres af A. Erdmann^) 
och A. W. Malm var det sannolikt några ben af denne näbb- 
hval, som funnos på 8—9 fots djup i glacialleran under jern- 
vägsskaktningarne vid Marieberg utanför Uddevalla. Uti Univer- 
sitetets i Christiania zootomiska museum hafva vi sett ett skelett 
af ett yngre individ af densamme, hvilket hade erhållits i Chri- 
stiania Fjorden, enligt benägen uppgift af Prof. L. Esmakk; och 
enligt hvad densamme sedermera täckts meddela oss, har ett 
individ af 16 fots längd under Oktober månad 1864 strandat 
vid Fredriksv3ern, vid mynningen af Christiania Fjorden. En tro- 
gen modell af detta individ förvaras i Universitetets i Christiania 
zoologiska museum. Doktor J. Koren har benäget underrättat 
oss , att ett individ af näbbhvalen af 22 fots längd dödades vid 
Laagö, 5 mil från Bergen i Norge, den 4:de Januari 1864. 
Skelettet af detta individ förvaras i Bergens museum. I Dan- 
mark har den erhållits vid norra mynningen af Lilla Belt, der 
4 individer fångades i November 1838. Oftare erhålles den vid 
Föeröarne, der den är känd under namn af Dögling. En gång 
har den tagits i Kielerbugten, nemligen d. 3:dje December 1801 ; 
och en målning öfver detta individ förefinnes i "Landbohöjskolen" 
vid Köpenhamn. Den har icke så sällan strandat vid kusterna 
af England, Skotland och Irland, äfvensom vid dem af Holland, 
Belgien och Frankrike. Mera sällan visar den sig vid Grönland, 
än vid Island. På förra stället har den fått namnet ÄnarnaJc^ 
och på det sednare det af Ändarnefa. Den är äfven iakttagen 
vid östra kusten af Norra Amerika, t. 0. m. teraligen långt ned 
vid densamme. Af Mårtens och af Malmgren har den iakttagits 
i hafvet mellan Spetsbergen och Norge, hvilket bevisar, att den, 
åtminstone under viss årstid, är temligen högnordisk, om den än 
icke går så långt norrut som till Spetsbergen. Eschricht för- 
modar, att den tillbringar sommaren i den högre norden, och 
under senhösten och vintren vandrar söderut. Vanligen träffas 
1; Bidrag till kännedom om Sveriges qvartära bildnihgar, pag. 156. 
2) Hvaldjur.i Sveriges museer; K. Vet.Akad:s Handl., ny följd, Bd. 9, 
N:o 2, pag. 94—95. 
