1008 
förekommer merendels i flockar, och ofta i stor mängd, och 
enligt R. Brown sällan långt från land. Under vattnet och stun- 
dom t. 0. m. under båtar ^) gifver den ofta ifrån sig ett egen- 
domligt klingande eller qvittrande läte, som enligt R- Brown 
förskaffat den af sjömännen ett slags smeknamn af sjökanarie- 
fof/el. Den är i allmänhet skygg och snabb, och derföre svår 
att fånga. Dess hvita, glänsande färg och dess behagliga rörelser 
gifva den skönhetspriset framför alla dess fränder. Honan skall 
under våren föda, enligt Fabricius 1, och enligt Pallas 2:ne 
ungar, som sedermera åtfölja modern tills de blifva ganska 
stora 2). Enligtj hvad vi ofvan, pag. 891 anfört, har man i N. 
Amerika lyckats tämja den. 
2. Underfam. DELPHININI, J. E. Gray. 
Äf hdlshotorna är o flera eller färre och stundom t. o. ?w, 
alla sammanvuxna. — Tänderna äro^ med högst få undantag, 
mer eller mindre talrika i häda käkarne. 
Till denna underfamilj höra många slägten och arter, nem- 
ligen 21 af de förra, sådana de blifvit uppställda af J. E. Gray, 
och omkring 100 af de sednare; och den är representerad i alla 
haf. De till vår fauna hörande 9 arter af denna underfamilj upp- 
tagas i 5 slägten , öfver hvilka sednare vi å följande sida meddela 
en s^moptisk tabell. 
III. Slägtet Phocaena, G. Cuvier. 1829. 
(Regne Anira. , 2:me édit. T. I). 
Kroppsformen temligen tjock, med största tjockleken strax 
framom midten. Nosen är kort och trubbig, men icke framtill 
afrundad, utan snedt sluttande nedåt. Den transverselle näs- 
öppningen är belägen ungefär midt Öfver ögonen, och dessa 
hafva sitt läge temligen nära bakom, och i jemnhöjd med mun- 
vinklarne. Bröstfenorna är o medelmåttiga och tillspetsade, och 
ryggfenan, som är belägen ungefär på midten af kroppsläng- 
1) Svenska Expeditionen till Spetsbergen och Jan Mayen 1863 och 
1864, pag. 57. 
2) Det torde derföre vara sannolikt, att de 3:ne, som blifvit iakttagne 
vid Finland, voro moder och 2:ne ungar. 
