1028 
narne äro de större än hos honorna, och hos de äldre äro de 
bredare än hos de yngre. Hos den äldre hanen utgör deras 
längd mellan Vs och Ve af kroppslängden, och hos den äldre 
honan omkring af densamme. Hos den yngre honan utgör 
denna längd närmare V9 ^-f kroppslängden, och hos den yngre 
hanen omkring Ve densamme. De äro hos den äldre hanen 
af en långsträckt oval form , med den främre kanten något bug- 
tig, och med spetsen ganska bred, och deras största bredd är 
ungefär % af deras längd. Ryggfenan hos den äldre hanen har 
en höjd af omkring 4 fot, och denne höjd innehålles i kropps- 
längden 5 — 6 gånger. Den har hos honom höjden större än 
basens längd, och dess främre kant är föga konvex, och den 
bakre obetydligt konkav. Hos den äldre honan utgör dess höjd 
ungefär Vs kroppslängden, och den är knappt större än ba- 
sens längd , och dess främre kant är mera konvex, och dess bakre 
mera konkav; och med henne äro de yngre hanarne i det närma- 
ste öfverensstämmande i dessa afseenden Hos den unga honan 
utgör dess höjd föga mera än Vi 2 kroppslängden. Stjertfenans 
bredd utgör hos den äldre mellan Va och V* af kroppslängden, 
och hos den yngre mellan V4 och Vö af densamme. — Färgen 
är ofvan svart och under elfenbenshvit, och den förre färgen har 
en vidsträcktare utbredning än den sednare, och mellan båda 
färgerne är en skarp gräns. Den hvite färgen bekläder hela 
underkäken, och de ytterste kanterne af den öfre, och sträcker 
sig upp på sidorna af hufvudet något högre än munvinklarne. 
Bakåt sänker den sig här, och har en nästan vertical gräns 
framom basen af bröstfenorna. Bakom och ofvan hvartdera ögat 
bildar denne färg en atiång, fram- och baktill tillspetsad fläck. 
Schlegelska honan, enligt den teckning öfver deras bröstfenor, som Doktor 
Koren benäget meddelat oss, tycktes oss till en början tala för den af oss 
fönit antagna artskilnaden mellan den af S. Nilsson beskrifne gamle hanen 
och den Schlegelska honan, och följaktligen äfven för artskilnad mellan 
näranda unga hona och den Schlegelska. Vi äro emellertid öfvertygade, att 
dessa fenor under tillväxten undergå betydliga formförändringar, och att 
man derföre icke kan lägga synnerlig vigt på deras form såsom artkarakter. 
Derjerate synas oss de af Schlegel gifna teckningarne icke vara fullt till- 
förlitliga, emedan de icke äro fullt öfverensstämmande med hvarandra. 
Den å 7:de taflan af honom gifne figuren visar bröstfenorna bredare vid 
spetsen, och följaktligen mera öfverensstämmande med zoolog. Riksmusei 
exemplar, än de äro på den å tafl. 8 gifue figuren öfver samma djur. 
1) Den, som först yttrat en förmodan om denna könsskilnad, är S. 
Nilsson (Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. , pag. 606). 
