1052 
Delphinus Euphrosyne? , Idem: ibm, pag. 595. (Enligt A. W. Malm). 
„ deJphis, W. Lilljeborg : Öfvers. af de inom Skand. antr. Hvalartade 
Däggdj.; Upsala Univ. Årsskr. 1861, pag. 6. — 1861. 
,, J. E. Gray: Catalogne of Seals and Whales in the Brit. 
Museum, 2:d edit., pag. 242. - 1866. 
„ ,, J. Reinhardt: Notits om en paa Östkysten af Jylland 
fanget DeJpiiinus delpkis; Vidensk. Meddelels. fra den 
Naturhist. Foren. i Kjöbenh. 1866, pag. 162, tab. V. — 
1867—1878. (Den enda natuitrogna afbildningen af dj-iret). 
„ ., J. E. Gray : Synops. of the Spec. of Whalesa. Dolphins in the 
Coll. of the Brit. Mus. pag. 5, pl. 26, fig. 2 & 3.-- 1868. 
„ „ A. W. Malm: Hvaldj. i Sveriges Mus. 1869; K. Sv.Wet. 
Ak:s Handl. ny f. Bd. 9, N:o 2, pag. 54. — 1871. 
Anm. A. W. Malm (anf. stj har gjort den iakttagelsen , att det era- 
nium i Lunds Universitets zoologiska museum , på grund hvaraf Nilsson i 
Skandinavisk Fauna med ett frågetecken upptagit DelpMnus Euplirosyne 
Gray , icke tillhör denne sednare , utan den nu ifrågavarande arten , hvadau 
Z). Euphrosyne måste utstrykas ur Skandinaviens fauna. Enligt sednare 
iakttagelser af Gray förekommer den emellertid i norra delarne af Atlanti- 
ske Oceanen , och vid England , samt är synonym med Eschrichts DelpJti' 
nus HolhöUii, och den har sålunda äfven anträffats vid Grönland, och den 
kan derföre sannolikt tillhöra hafvet vid Norges vestra kuster. — Med af- 
seende på hvad Malm (anf. st. pag. 55) yttrat, att äfven vi skulle hafva 
undersökt cranierna för Nilssons Delphinus Eupjlirosyne & obscurus, och 
dervid kommit till samma resultat, som Nilsson, få vi upplysa, att det af 
Malm citerade stället i vår afhandling (pag. 14), då det läses i sitt sam- 
manhang, tydligen endast innebär ett anförande af Nilssons skäl för att 
upptaga ifrågavarande arter i Skandinaviens fauna. Emot detta upptagande 
hafva vi inlagt vår protest, och vi hafva icke underkastat dessa cranier 
någon undersökning , dä vi ansett dem främmande för vår fauna. 
Beshr. Kroppsläiigden stiger till 7—8 fot. Kroppsformen 
är temligen smärt och långsträckt, och kroppens störste höjd, 
vid främre gränsen för ryggtenans bas, iunehålles väl G gånger 
i dess längd från spetsen af underkäken till spetsarne af stjert- 
fenan. Bakom ryggfenan aftager kroppens höjd starkt emot 
stjertfenan, men den är dock strax framom dennas bas icke 
synnerligen låg, och dess höjd derstädes är större än V2 iTgg- 
fenans höjd. Den är å samma ställe mycket starkt hoptryckt-, och 
med en skarp kant både ofvan och under. Längden af den spet- 
sige och något nedtryckte nosen till den särdeles distinkte af- 
satsen innehålles ungef. eller något mera än 13 gånger i kropps- 
längden till inskärningen i stjertfenans midt. Underkäken är 
längre äu den öfre. Ögonen sitta föga högre än munvinklarne , 
