45 
Vankundiges Si^Ie ikke (j^). Ogsaa blandt dem var Chrgsipptis (f). 
De nyere Stoikere derimod bestemde i derte Stykke intet med 
Vished* Deri vare de alle enige, at Sielcn ikke forgik 5 mea 
at den i det mindste, om den end ikke var udodejig, gik over 
til Verdens almindelige Siel, af hvilken den var en Deel, og 
forenede sig igien med den, Oni den var udodelig eller ikkcj 
derom vare de uvisse* Antonin s'igzv: dersom du kommer ind i et an- 
det Liv, er endog der intet tomt for Gad; og dersom du sættes 
i en foleslos Tilstand , skal du ikke længere fængsles af Smerte 
og Lyst, og ikke tiene dette Kar, hvilket er saameget ringere, 
som det, der tiener det, er ypperligere (11), Seneca yttrer den 
samme Uvished: enten, siger han, udlades Sielen i et bedre Liv; 
eller den blandes igien med sin Natur, og vender tilbage til det 
Hele {x). Og paa et andet Sted siger han : enten fortærer 
Doden os, eller den udlader os* Udlades vi; forestaaer os 
noget Bedre, naar Byrden er aflagt. Fortæres vi; forestaa- 
er os intet; baade det Gode og det Onde er ophævet 
Denne Uvished om Sielens Udodelighed var saaledes storre hos de 
nyere, end hos de ældre Stoikere. Denne Uvished kan dc dog 
ikke have faaet ved at læse de Christnes Skrifter. 
Men, som Stoikerne i deres Lære om Mennesket have 
Meninger, som de Christne ikke have, og som stride mod 
s) Phitnrchus de placitis ftAihft Uh 4» cap* 7* 
t) Diogenes Laertius loc, cit^ 
u) lib, 3. §. 3. 
x) EprVf. 74. 
