SI 
Cfode og det Onde (/), Og paa et andet Sted siger han: Om 
Mennes Verne handle ret, bor du ikke være fortrydelig derover; 
og handle de ikke ret, saa handle de aabenbarligen imod deres 
Villie og Vidende (m)^ Jeg kunde endnu , om det var nod- 
vendigt, anfore flere Beviser for denne Mening baade af Seneca 
og Epictet. Men jeg kan ikke anfore een eneste christelig Mo- 
ralist, som antager den, i det mindste ikke uden mange Und- 
tagelser og noiagtige Bestemmelser. Den synes ikke heller at 
kunne bestaae med daglig Erfaring. 
Stoikerne lære, at Kilden til Djden er i Mennesket selv* 
'Antojiin siger: Skue ind i dig selv. Inden i dig er Kilden til 
det Gode; og den kan altid fremqvælde, dersom du altid gra- 
ver {n). Senecu lærer det samme. Det er let, siger han, at 
giore Tilhorerne begierlige efter det, som er ret; thi Naturen 
haver nedlagt hos alle en Grundvold og en Sæd til D/den. Vi 
ere alle fodte til alt dette. Naar een sætter os 1 Bevægelse; væk- 
kes de gode Egenskaber i Sielen, hvilke vare ligesom ned- 
dyssede (o)» Paa et andet Sted siger han: En guddommelig 
Sæd (den fornuftige Siel) er udbredt i de menneskelige Legemer« 
Dersom en god Dyrker modtager den, udspirer den lig sin Op- 
rindelse,* men faaer den en slet Dyrker, bliver den som eii 
ufrugtbar og moset Jord, der frembringer Skarn i Steden for 
1) liK 2. §. I, 
TR) UK ti, 1 8« 
n) HL 7. §. 59^ 
G a 
